278 
findes 17 000—18 000 paa hvert følehorn. Spredt blandt disse findes 
der ogsaa andre større af lignende udseende. Disse flekker er egent¬ 
lig smaa gruber, hvoraf de større staar i forbindelse, med nervetraade. 
At antennerne kan være Ingteredskaber synes resultatet af flere 
forskeres forsøg at tilkjendegive. Sir John Lnbbock fortæller saa- 
ledes om en myre, som han havde i fangenskab paa et bord. „Jeg 
nærmede, u fortæller han, „en fjer ganske roligt først hen til den ene 
og derpaa hen til den anden af antennerne uden at disse bevægede 
sig det ringeste. Derpaa dyppede jeg fjeren i moskusessents og gjorde 
det samme; antennerne blev da langsomt trukket, bort og kastede helt 
tilbage. Jeg gjorde det samme med den anden antenne. Hvis jeg 
berørte antennerne, løb myren væk, øiensynlig følende smerte. Jeg 
gjentog eksperimentet med citronessents og med en anden myre, og 
altid med samme resultat . u Naar vi nu erindrer os spyfluernes gene- 
rende dygtighed i at snuse op, hvor der er kjød at flnde, og det ikke 
blot, naar dette er bedærvet og lugter, men ogsaa før vi med vore 
sløve sanser kan opdage spor af lugt, saa synes det klart, at lugte- 
sansen maa være i høi grad udviklet hos dette insekt. Naar vi paa 
samme tid bemerker den særegne udvikling af det tredie led i anten¬ 
nerne, og sammenholder dette med de ovennævnte eksperimenter, saa 
synes det at være i høi grad syndsynligt, at antennerne, hvad de nu 
ellers bruges til, maa udføre næsens funktion i spyfluens liv. Anten- 
nernes stilling paa den mest fremspringende plads foran i ansigtet 
giver fluen en fordel, naar den flyver efter lugten. Denne hyæne i 
insektverdenen opsporer altsaa ligesom en blodhund sit aadselbytte, 
stolende paa sin antennæse, idet den ikke blot søger efter næring for 
sig selv, men ogsaa og hovedsagelig sørger for livsophold for afkommet. 
Alle de lavere dele af ansigtet er røde, og de to fremstaaende 
kinder er tæt beskjægget af sorte haar. Nær den fordybning, hvori 
antennerne sidder, findes en vid fure, hvori munddelene anbringes, naar 
de ikke er i brug. Disse findes alle paa samme organ, den saakaldte 
snabel, der er fæstet til hovedet paa den bagre side af furen. Naar 
den udfoldes, kommer der to kølleformedie, lyserøde kjævepalper frem 
og bevogter indgangen. Selve snabelen, bestaar af 3 dele (fig. 63), 
en foddel, der hænger fast i hovedet, et mellemste parti, oven og 
nedentil begrænset af haarde kitindele og for diet tredie de to bøielige 
lapper, der danner spidsen af hele organet og kaldes læber (labellæ). 
Disse kan samklappes ligesom bladene i en bog. Hver læbe inde- 
