279 
holder omtrent 30 kanaler, hvoraf nogle udspringer fra to kanaler 
i midten. Alle kanaler aabner sig ud i luften i den anden ende 
paa læbens underflade. De har en fast form, idet væggene er af- 
stivede ved ufuldstændige kitinringe (fig. 64), tilspidset i den ene 
ende og gaffeldelt i den anden. Disse veksler med hinanden saaledes, 
at gaffelen paa den ene ring griber omkring den udelte ende af den 
ligeoverfor liggende ring. Denne anordning giver kanalerne ndseendet 
af aanderør eller tracheer; de adskiller sig dog fra disse ved, at de 
afstivende ringe ikke blot er ufuldstændige og ikke forbundne med 
hverandre, men ogsaa ved, at de er kraftigere og længer fjernet fra 
hverandre, end tracheer vilde være. Paa grund af deres overfladiske 
lighed med aanderør kalder man dem falske aanderør (pseudotracheer). 
delvis aabnet. b, nederste led; c, 
midterste led; l, læberne, m, kjæve- 
p alp er. 
Fig. 64. A, ring af en 
pseudotrache; B, „tand“ 
af en spyflue. 
De staar naturligvis ikke i aandedrættets tjeneste, men er sugered- 
skaber, idet de tilfører munden de safter, hvoraf fluen lever. 
De staar direkte eller indirekte gjennem de to indre rør i 
forbindelse med munden. Pra denne modtager de et spyt, hvormed 
de opbløder sin næring og opløser, hvad den indeholder af opløselige 
substantser, hvilken opløsning derpaa gjennem kanalerne ledes til 
munden. Naar f. eks. en husflue stikker sin snabel ned paa et stykke 
sukker, render spyttet ud, opløser lidt af sukkeret, og opløsningen 
suges gjennem pseudotracheerne ind i munden, der befinder sig netop 
i vinkelen mellem de to læber. Paa lignende maade kan spyfluen 
udtrække safterne af kjød, enten dette er kogt eller raat. Spytfor- 
raadet er meget rigeligt, og de kjertler, som udskiller det, er tilsva¬ 
rende store og har sin beliggenhed i bagkroppen. Hvis man holder 
en flue mellem fingrene, saaat man kan se bevægelsen af dens snabel, 
