295 
og fremst rigtig vurdere forholdet mellem organiske og uorganiske 
legemer. Forskjellen synes umaadelig, men vil ved en nøiagtig sam¬ 
menligning vise sig at være et minimum. 
Hvordan er det for det første med det s t o f, hvoraf begge slags 
legemer er bygget op? Det er i væsentlig grad det samme. Af de 
68 bekjendte grundstoffer spiller kun ganske faa nogen mere frem- 
trædende rolle. I første række kommer surstof, kulstof, vandstof og 
kvælstof, i anden række svovl, fosfor, kalcium o. s. v. Baade i 
levende og døde legemer er det disse samme faa grundstoffer, der 
indtar den mest fremskudte plads. Gjør man opmerksom paa, at sili- 
cium i den døde natur synes at have en betydning, der nogenlunde 
svarer til kulstoffets i den levende, saa har man dermed ogsaa sagt 
omtrent alt, hvad der er at sige om den rent stoflige sammensætning 
i begge slags legemer. Men silicium og kulstof staar hinanden saa 
nær, at de godt, for alt vi ved, kan være forskjellige modifikationer af 
et og samme stof. Forskjellen mellem organiske og uorganiske lege¬ 
mer ligger altsaa ikke i stofferne selv, men som en mekanisk hypo- 
these maa fordre det i den maade, hvorpaa de er forbundet med hver¬ 
andre, i sammensætningens større indviklethed, i den finere molekylære 
struktur. 
Er der saa videre nogen forskjel i den maade, hvorpaa organiske 
og uorganiske legemer opstaar? For mindre end 70 aar siden vilde 
man uden betænkning paa dette spørgsmaal have svaret ja. Organiske 
legemer, mente man, kan ikke opstaa uden som resultat af „livs- 
kraf tens“ virksomhed. I 1828 forbausede imidlertid W 6 h 1 e r den 
videnskabelige verden ved at fremstille det rent organiske urinstof af 
rent uorganisk materie. Og siden Wohlers dage er*rent organiske 
forbindelser i mængdevis fremstillet i laboratorierne ad syntetisk vei. 
Der arbeides fortiden med iver og ikke uden udsigt til held paa at 
fremstille efter lignende fremgangsmaader selve eggehvidestofferne med 
sin vidtløftige og komplicerede sammensætning. Det har mere og mere 
vist sig, at „livskraften“ ikke er nogen særskilt, gaadefuld kraft, for¬ 
skjellig fra alle andre kjendte kræfter, men at det meget mere er 
ufuldstændigheden i vor viden og uhensigtsmæssigheden ved vore 
methoder, der hindrer os fra rent laboratoriemæssig at fremstille den 
organiske verdens mest indviklede kemiske stoffer. 
Heller ikke hvad selve formen angaar er der nogen væsentlig 
forskjel mellem de to grupper af legemer. I krystaldannelsen har man 
