315 
Hvis hine „verdensembryoner a . virkelig bestod af kun nogle faa 
fortyndede gasarter, saa maatte man. vente, at disse under fortætningen 
vilde udskille alle de andre, paa jorden og stjernerne forekommende 
elementer, at de. kemiske elementer med andre ord ikke egentlig var 
grundstoffer, men kun fortætningsstadier af et eller flere virkelige 
grundstoffer. Dette syntes ogsaa,. at bekræftes saavel af theoretiske 
spekulationer som af de erfaringer, man gjorde i laboratoriet. Man 
vidste, at stofferne i varmen spaltedes i sine bestanddele (dissociation), 
og at disse ved endnu mere forhøiet temperatur fik nye egenskaber, 
og under den forudsatte ufattelig, høie temperatur i taagepletterne 
kunde de altsaa godt have ubekjendt^ egenskaber. 
Ikke uden haarde, inkonsekventser drog man nu den slutning, at 
stjernesystemerne skulde være opstaaet;af saadanne glødende gasmasser 
ved fortætning, idet de samtidig fik. en roterende bevægølse, hvilket 
viser sig ved den linseformede eller spiralformede skikkelse af mange 
taager, og at de nydannede stjerner i begyndelsen paa grund af heden 
var skinnende hvide, hvorefter de med den stigende afkjøling blev 
mere gul og endelig antog en mørkerød farve med et tæt. damphylle 
for endelig tilslut at gaa over til mørke verdener, som jorden og 
maanen, der alle har afgivet sin overfladevarme til det kolde ver- 
densrum og, kun lyser og underholder liv i solens straaler. 
Hermed synes nu ikke udviklingen at være stanset. Paa maanen 
troede man at bemerke begyndelsen til sønderdelingen al et verdens- 
legeme, der havde mistet sin atmossfære og sit vand, og da man 
imidlertid i visse. kometer og meteorsværme havde lært at kjende kos¬ 
miske masser, der bestod af skjær af sondrede faste masser, saa antog 
man, at disse maaske var det sidste led i denne afkjølingsproces,, og 
at de ved endnu yidere findeling dannede broen til et nyt kredsløb af 
materien. 
Som allerede antydet kræver denne fantastiske hypothese saa 
mange indrømmelser, at man kun har indladt sig paa den, fordi man 
ikke har vidst noget bedre. De selvlysende gastaager skulde saaledes 
f. eks. allerede fra begyndelsen af be.sidde en meget høi varmegrad* 
ved sammentrækningen til stjerner maatte disse masser egentlig blive 
varmere, og varmere, og man skulde da vente, at urgrundstofferne, 
istedetfor at forene sig. tvertimod undergik en stedse større grad af 
dissociation. Alt i alt synes den erkjendelse mere og mere at tage 
overhaand, at man har gjort sig falske forestillinger om taagem.asserne» 
