318 
Mindre meddelelser. 
Træernes aarringe. Benyttelsen af træernes aarringe som 
historiske dokumenter, hvorefter man drager slutninger angaaende 
træets livshistorie, rækkefølgen af tørre . og frugtbare aar o. s. v. er 
en . temmelig. gammel og sikker methode hos os med den reg.elmæssige 
veksel af sommer og vinter. Men ulykkeligvis har man ogsaa villet 
anvende methoden for tropiske træer og for de ruiner, der ofte ligger 
i deres skygge. Herved er man kommen til at gjøre mange bom¬ 
merter. Saaledes ant og.-1. eks. Larainzar paa .grand af de 1700 
aarringe, som tåltes paa et træ, der voksede paa nogle ruiner i 
Mexiko, at disse maatte være over halvandet tusen aar gamle. Disse 
og lignende slutninger er imidlertid af Stephens og navnlig G h a r n a y 
bestridt paa det bestemteste. Under sit første besøg i Palenque (1859) 
lod Charnay samtlige stammer paa østsiden af det saakaldte „palads“ 
omhugge forat vinde fri udsigt for sine fotografier. 22 aar senere 
(1881) stod imidlertid den samme forsker for anden gang paa dette 
for ham velbekjendte sted. Yppig skov bedækkede atter den engang 
frie østside. Charnay lod de 22-aarige stammer fælde og undersøgte 
deress 0.6—0.7 m. brede tversnit. Til sin store forbauselse fandt han 
ikke mindre end 230 saakaldte „aarringe“, hvilke efter Larainzars an¬ 
tagelse vilde give disse stammer mere end det tidobbelte af den vir¬ 
kelige alder. 
Larainzar har overseet, at tropernes fugtigvarme klima, hvori 
træerne aldrig stanser sin udvikling, virker paa en anden maade end 
vore, skarpt i sommer og vinter skilte vekstperioder. Af forsøg, som 
er anstillede, lader det sig med sikkerhed konstatere, at en. ny vege- 
tationsring danner sig ved hvert maaneomløb, saaat den ærværdige 
alder af 1 700 aar, som Larainzar troede at have udfundet, i virkelig- 
heden reducerer sig til blot 150-—200 aar. 
Rede byggende fiske. Man har længe kjendt det merkelige 
forhold hos de redebyggende fiske, at det ikke er som hos fuglene 
hunnen alene eller i forening med hannen, men hannen alene der byg¬ 
ger redet og drager omsorg for eggene. Oftere beskrevet er stiklin¬ 
gens rede; naar hannen har bygget redet, fører den under mange 
kjærtegn den ene hun efter den anden til redet, hvor de lægger nogle 
eg, som hannen straks befrugter. Hunnen baner sig en anden vei ud 
igjen, og en ny hun indkomplimenteres straks, indtil redet indeholder 
tilstrækkelig mange eg. Hver gang gnider hannen sin side ind til 
hunnen, svømmer derpaa omkring eggene og bevogter en hel maaned 
sin skat fornemmelig mod de nysgjerrige hunner, der ofte forsøger at 
skaffe sig adgang til dem. Lacase-Duthiers har forelagt pariserakade- 
miet en af handling afFrédéricq Guitel, der beretter om lignende 
merkeligheder ved blennius sphinx , en liden saltvandsfisk, som han 
omhyggelig har iagttaget i .sit laboratorium. Ogsaa ved denne art 
bygger hannen redet og venter ved indgangen paa hunnen, som den 
viser alle en verts æresbevisninger forat nødsage den til at gaa ind 
