369 
benytter forat komme frem over bugten. Tæt taage er her ofte til 
megen hinder for farten og forsinkede ogsaa her; naar den undertiden 
letter, kan man ofte her oppe blive vidne til de forunderligste gjøgle- 
billeder, fremkaldte ved luftspeilinger i den disede luft, specielt i 
midnatsolens straaler. Man ser saaledes pludselig i horizonten en 
jættebygning hæve sig med kneisende tinder i rødt og guld. Efter et 
par minuter er man der, og det hele viser sig at være et ubetydeligt 
isflag, eller man kan se kjæmpemæssige fantastiske dyr svømmende i 
klarerne langt borte, men ved nærmere eftersyn reducerer det hele 
sig til nogle alker, som boltrer sig i våndet ganske kort derfra. Saa- 
danne lysreflekser er meget hyppige i de arktiske have, specielt naar 
solen staar lavt, luften er taaget og diset, og veiret klart og stille. 
Kun den, som har seet det, kan gjøre sig nogen forestilling om den 
effekt, det frembringer. Ekspeditionen skulde dog ikke komme over 
Melville Bay, uden at faa prøve dens lunefuldhed. En morgen i tæt 
taage sad „Falcon u , uden at nogen havde merket det mindste, pludselig 
indeklemt mellem nogle større isflag, der lydløst og ubemerket pressede 
sig omkring fartøiet; synderlig behagelig var det ikke at blive saaledes 
„nipped u uden at kunne røre sig en tomme ved maskinens hjælp.. 
Ligesaa lidet nyttede nogle forsøg paa at sprænge de 5—6 fod tykke 
isflag med krudt. Men „Ealcon u var en solid ishavssku.de; uagtet 
isen taarnede sig op til en vold paa den ene side af fartøiet, knagede 
det ikke engang i skroget. Endelig den 23de gled isen fra hinanden 
ligesaa hastigt og hemmelighedsfuldt, som den var kommet, og „Ealcon“ 
dampede videre henimod kap York ved den nordlige side af Melville- 
Bay, def naaedes efter 5^/2 døgns reise fra Grodhavn. Her aflagdes 
et kort besøg iland i en derværende eskimoby, bestaaende af 7 sæl- 
skindshytter i den indianske wigwam form med 30—40 indbyggere; 
og 100 hunde. 
Samme dags aften drog ekspeditionen videre og satte kursen mod 
vest mod de i horizonten synlige Carey-øer, hvor efterforskningerne 
efter Bjorling og hans fæller skulde begynde. Carey-øerne er en 
gruppe af 5 smaaøer, hvoraf den største er 2—3 eng. mil lang, belig¬ 
gende i mundingen af Smith sund. Paa den største opdagedes i en 
liden bugt en kløft, der tydeligvis havde tjent Bjorling til leirplads 
under hans ophold paa øen. Under et gammelt seil, delvis endnm 
bedækket af sne, fandtes en hel del sager strøede rundt omkring; en 
blomsterpresse, et aldeles igjenrustet lommeuhr bærende et merke, der 
24 
