370 
viste, at det var forfærdiget i Stockholm, lommetørklæder merkede 
J. A. B., et nøgleknippe m. m. m., desuden ende! slidte klædesplag 
og begge „Bipples u lanterner. I en stenhoug fandtes nogle veste, og 
ved nærmere eftersyn fandt man i nærheden i en snedrive hovedskallen 
af et menneske, samt laarbenet et andet sted i nærheden. Disse 
begravedes, og Mr. Bryant læste nogle bønner over den ukjendte 
skibbrudne. Intet opdagedes, som kunde lede paa spor efter de 
forulykkede, hverken her eller paa en mindre ø i nærheden, som lige- 
ledes undersøgtes. Formiddagen den 25de juli sattes kurs for kap 
Parry forat komme til Pearys vinterkvarter. 
Da ekspeditionen den 25de juli kom frem i nærheden af Northum- 
berland øen, der ligger ved indløbet til Inglefield Gulf, var det en 
meget ubehagelig overraskelse at finde hele Whale sund, der danner 
det sydlige indløb til bugten, aldeles spærret af tyk, uopbrudt, ufrem¬ 
kommelig vinteris. Forhaabningerne om, at Murchison sund, det nord¬ 
lige indløb, skulde være isfriere, skuffedes ogsaa. Ved middagstid 
samme dag kom de til en 3 fod tyk isbarriere, som var umulig at 
bryde. Der var derfor intet andet at gjøre end at lægge sig for 
isanker og vente taalmodigt. Imidlertid var fartøiet observeret af 
eskimoerne fra Iglo-da-ho-miny, antagelig jordens nordligste eskimoby, 
og den paafølgende nat indfandt der sig tvende „huskies a , og med 
disse som veivisere begav Bryant og Diebitsch sig afsted for tilfods 
at søge at naa Pearys vinterkvarter i Bowdoin Bay. 
Da veiret var det smukkeste, man kunde ønske sig, tilbragte de 
øvrige tiden med udflugter, bundskrabninger o. s. v. Kaptein Bartlett 
søgte samtidig med „Falcon“ at forcere isen eller rettere at smyge 
sig gjennem de sprækker, som lidt efter lidt begyndte at aabne sig, 
hvilket var et meget besværligt arbeide, da sprækkerne tidt var meget 
smale, og det endte i regelen med, at „Falcon k< , der kom dampende 
med fuld fart, kilede sig fast, saaat fartøiet ikke kunde røre sig en 
tomme hverken frem eller tilbage, og der blev man siddende, til vån¬ 
det sank og strømmen stod ud efter, hvilket i regelen havde tilfølge, 
at isen løsnede. Temperaturen forekom meget mild, og uagtet der 
om middagen ikke var mere end 1—2 grader i skyggen, saa syntes 
veiret om ikke tropisk saa idetmindste temmelig trykkende, naar solen 
stod høiest. Ekspeditionens medlemmer optraadte derfor i regelen 
temmelig let klædte og Ohlin fortæller, at han som oftest gik i skjorte- 
ærmerne paa dækket. 
