18 
trækker muslinger til foreløbig hjælp under sin tilværelse, og hvorledes 
de virkelig til tak for hjælp en ved en langsom, men sikker død gjør 
ende paa sin vert. 
Saasnart de nævnte skorper har opnaaet en tykkelse af 0.5—1—2 
mm., fremkommer her og der smaa vorteformige udvekster. Flere 
skorper anlægges ofte nær hverandre og næsten samtidig paa muslin¬ 
gens begge skaller efter den stilling, muslingen indtager. Ligger den 
saaledes paa siden, anlægges skorperne for det første blot paa den 
opad vendende side, men i regelen finder man saadanne paa begge 
sider. Skorperne tiltager hurtig i tykkelse og omfang, flere vorte¬ 
formige udvekster fremkommer, og disse vokser derpaa ud til grene. 
I løbet af temmelig kort tid støder den ene skorpe mod den anden, 
og muslingens begge skaller er nu bleven fuldstændig dækket; selve 
skorpen tiltager ikke længere saa meget i tykkelse, men de samtidig 
forlængede grene vokser indbyrdes sammen nedentil og forgrener sig 
videre opad. Det er imidlertid noget besværligt for dyret at bevæge 
skallerne derved, at den endnu forholdsvis tynde plante vokser over 
r}rgsiden og trænger- ind i den saakaldte laas, som holder begge skal¬ 
ler sammen, og som bestaar af tænder og fordybninger, der griber 
ind i hverandre. Et elastisk baand bringer skallerne til at gabe, naar 
ikke dyret lukker dem ved hjælp af sine lukkemuskler. Trænger ikke 
planten ind i laasen, kan dens tykkelse paa begge skallers rygside 
bevirke, at skallerne kun til en vis grad kan aabnes, idet de med 
plantebelægget fortykkede rygsider snart støder mod hinanden. Oftest 
finder man dog, at skallerne kan aabnes, men at dyret ikke læn¬ 
gere er istand til at lukke dem, fordi sandsynligvis lukkemusklerne 
lidt efter lidt slappes paa grund af belægget paa skallerne og den 
derved frembragte større tyngde eller de større tryk, alt efter muslin¬ 
gens stilling. Dens naturlige stilling er lodret paa rygsiden, og i denne 
stilling skal der med et belæg paa skallerne større kraft til at lukke 
end at aabne disse. Naar planten derpaa tiltager noget mere i stør¬ 
relse, kan ikke dyret længere lukke de beskyttende skaller efter behag, 
det angribes og fortæres af andre dyr, og kun skallerne bliver tilbage. 
Planten vokser imidlertid videre, og belægget paa begge skaller vokser 
sammen til ét. Forinden skallerne endnu er fuldstændig omsluttet, 
men selve dyret allerede fortæret, indtages den tomme plads under¬ 
tiden af andre skaldyr, som her har tro et at finde et roligt og sikkert 
opholdssted, t. eks. unge individer hesteskjæl (pecten islandicus). Det 
