24 
betydning for afgjørelsen af saadanne spørgsmaal og idethele kjen¬ 
der vi altfor lidet sikkert til hvalernes systematiske stilling, til at vi 
kan indlade os paa andet end løse gjætninger desangaaende. Maaske 
kan den bearbeidelse af Bergens museums rige materiale af hval- 
fostre, som dr. Nansen og prof. Guldberg for tiden er beskjæf- 
tigede med, ogsaa i denne henseende bringe vor kundskab adskilligt 
fremover. — t. 
Rovfuglenes „kredsen“.') 
De fleste af os har iagttaget rovfuglenes skjønne kredsen gjen- 
nem luften. Det er en vakker morgen med svag vind; saa hæver 
fuglen sig pludselig fra et træ eller en klippe, gjør nogle brusende 
vingeslag for at komme i fart, breder derpaa vingerne ud og seiler 
afsted gjennem luften, idet den ved en umerkelig bøining af vingespid- 
serne bevirker, at bevægelsen bliver kredsformig, og samtidig stiger 
den tilveirs uden at benytte sine svingfjære som bevægelsesredskab, 
uden at slaa med vingerne. 
I begyndelsen hjælper den kanske endnu til med nogle vingeslag, 
men snart ophører disse ganske, den rører neppe en fjær og dog 
stiger den rolig og jevnt til høider, som kun faa andre fugle nogen- 
sinde naar. Selv om man iagttager den i kikkerten, ser man næsten 
ikke nogen bevægelse af vingerne eller halen, kun saameget som er 
nødvendigt for at bevirke de stadige retningsforandringer, som ledsager 
kredsningen. Svæver fuglen meget høit, saa ser man blot, at dens 
underside afvekslende bliver mørkere og lysere, til tegn paa, at den 
snart ligger mere, snart mindre i skyggen, at altsaa dyrets længde- 
akse, linjen fra halen til næbbet, snart nærmer sig til, snart fjerner 
sig fra horizontalen. 
En saadan kredsende rovfugl er et vakkert, men gaadefuldt syn 
og maaske ogsaa af stor betydning for menneskeheden. Om noget- 
steds, saa har vi der forbilledet for flyvemaskiner til brug for os selv. 
Den kredsende fugl stiger tydeligvis tilveirs med anvendelsen af mindre 
arbeide, end noget andet levende væsen og det er netop, hvad menne- 
*) Af dr. E. Budde, Berlin. 
