29 
luftmasse, der i alle lag er i absolut jevn bevægelse, f. eks. strøm¬ 
mer vestover med en bastighed af 4 meter i sekundet. 
Det er nu imidlertid sjelden tilfældet; i klart og halvklart veir 
er vinden i regelen sterkere længere oppe end ved jordoverfladen,, 
noget, som enhver sømand kjender godt til. I godveir trækker der¬ 
for ogsaa de høieste seil bedst og de staar ofte spændte, naar der 
neppe er et svagt vindpust ved vandfladen. Man tør nu visselig an- 
tage, at det samme torhold linder sted ogsaa i større høider over- 
jorden: jo høiere man kommer, desto sterkere er vinden. Og naar 
det er tilfældet, saa kan vor lugl stige uden at bruge sine vinger til 
andet end til at forandre retning, saa den bevæger sig i en kreds. 
Dor at forstaa det maa man lægge merke til, at luftmodstandem 
kun afhænger af, hvorledes fuglen bevæger sig i forhold til luften. 
Bevæger den sig lige hurtigt som denne og i samme retning, saa. 
virker luftmodstanden ikke; gaar den i samme retning, men langsom¬ 
mere, saa drives den fremover af vinden; gaar den hurtigere, saa 
yder luften modstand; gaar den mod vinden, saa er modstanden ster¬ 
kere, jo sterkere vinden er. 
Vi skal illustrere dette ved et eksempel. Fuglen befinder sig i 
en høide af 100 meter; under den, indtil denne høide, er luften i ro;- 
høiere oppe blæser der derimod en vind, der har en hastighed af 10 
meter i sekundet. Vor grib har nu i 100 meters høide en begyn- 
delseshastighed af 4 meter i sekundet. Med denne vilde den i rolig 
luft kunne hæve sig ca. 0.8 meter. Nu vil vi imidlertid antagé, at 
den skyder et stykke nedover, bevæger sig i en kreds og derpaa 
stiller sig saaledes, at legemsaksen staar skraat opover. Ved at glide 
nedover erholder den en vis hastighed, ved at stige taber den atter- 
denne. Fandt der ingen friktion sted, saa vilde den, naar den atter- 
kom op til 100 meters høide have nøiagtig samme hurtighed, som før 
den begyndte, nemlig 4 meter. Nu har den en noget mindre, vi vil 
sige 3 meter. Med denne begyndelseshastighed kommer den imidler¬ 
tid ind i den zone, hvor luften er i bevægelse og da vindens hastig¬ 
hed var 10 meter, og den selv har en hastighed af 3 meter i sekun¬ 
det, saa bevæger altsaa vinden sig, i forhold til fuglen, med en 
hastighed a± 13 meter i sekundet. Vinden trykker altsaa mod fuglen* 
med en kraft, der svarer til denne hastighed, d. v. s. den kan hæve 
fuglen 8 meter, mens den i rolig luft kun vilde stige 0.8 meter; den* 
har altsaa vundet en stigning af 7.2 meter. Er der nu, ovenover detr, 
