80 
punkt, den nu kar naaet op til, en zone med endnu sterkere vind, 
saa kan den gjentage det samme eksperiment. Den sænker sig først 
for at opnaa en vis hastighed, vender sig derpaa rundt, stiller sig 
mod den sterkere luftsrøm og trykkes af denne paany et stykke op- 
over o. s. v. Hele hemmeligheden ved kredsningen bestaar altsaa i, 
at fuglen sænker sig i vindens retning — fordi luftmodstanden derved 
•er mindst — og stiger mod vinden: tiltager vindens styrke med 
høiden, saa sker stigningen uden nogen anstrængelse. Dermed har 
vi ogsaa givet forklaringen paa, hvorfor undersiden af svævende fugle 
snart er sterkere, snart svagere beskygget. 
De samme betragtninger gjælder forøvrigt ogsaa for fugle, der 
bevæger sig ved hjælp af vingeslag. Naar de indretter sig saaledes, 
;at de giver sig fart, idet de flyver med vinden og stiger mod denne, 
;saa driver luftmodstanden dem i veiret. Heri er vel forklaringen paa, 
at storke, traner og andre store fugle, selv naar de stiger til- 
veirs ved hjælp af vingeslag, hæver sig fra jorden i kredsende 
flugt og altsaa ikke straks slaar ind paa den retning, i hvilken de vil 
flyve. I de første par minutter tilbagelægger de paa grund heraf en 
mindre veilængde, end de ellers vilde have kunnet, men dette er ikke 
noget egentlig tab og op veies ved, at de stiger tilveirs med liden an- 
ætrængelse, naar de blot holder sig det princip efterretteligt: at flyve 
i horizontal retning i de dele af de kredsformige baner, hvor de har 
'vinden med sig, og at stige der, hvor flugten foregaar mod vindret¬ 
ningen. Erfaringen vil af sig selv have lært dem dette princip, der 
ær en tilnærmelse til rovfuglenes kredsen uden hjæ]p af noget vingeslag. 
Mindre meddelelser. 
Trøflerne er ikke sop!? „ Naturen w har i sin tid gjort rede 
for den merkelige, og nu fuldstændig fastslaaede, opdagelse, at lav- 
arterne (lichenerne) ikke er en selvstændig plantegruppe men et for¬ 
bund, dannet ved samliv mellem en alge og en sop, mellem en blad- 
grøntholdig plante, der ernærer sig selvstændig, og en bladgrøntfri, 
-der tager sin føde fra den første, men til gjengjæld (sandsynligvis) 
tilbagegiver denne nogle af de næringsstoffer, den trænger. En endnu 
