44 
kom i den hensigt at bringe en lækker fiende hjem til sit kjøkken. 
Under disse omstændigheder vilde det barn, der løb til sin moder 
eller flygtede ind i det trangeste af hulen have større udsigt til at 
beholde livet end det, der var af et mere omgjængeligt temperament. 
Ofte hændte det vel ogsaa, at der i mændenes fravær blev gjort en 
razzia og kvinder og børn bortførte, saa de hjemvendende krigere kun 
fandt de medlemmer af sin familie ilive, der ved et tilfælde eller ved 
sin egen forsigtighed havde undgaaet at blive bemerkede af den fiendt¬ 
lige stamme. Der var al udsigt til, at det barn, som, naar en fiende 
nærmede sig, — og fiende og fremmed var vel i de dage synony¬ 
mer — først løb eller krøb til sin mor, saa hun kunde faa det med 
sig, og styrte ud af hytten for at søge skjul i skovene, kunde blive 
det eneste medlem af familien, der beholdt livet og formerede slegten. 
Det instinkt, der bragte barnet til at flygte fra den fremmede, maatte 
da nødvendigvis nedarves, og hvis vi har ret til at slutte fra instink¬ 
tets hyppighed i vore dage, saa synes det sandsynligt, at der er 
mange af vore forfædre, som paa denne maade blev reddede fra at 
omkomme. Vi maa erindre, at den samfundstilstand, under hvilken 
saadanne hændelser var hyppige, vårede mange tusen aar, og at der 
sandsynligvis neppe var en eneste generation, der undgik at blive 
gjenstand for denne ubehagelige form af „naturligt udvalg“. 
Naar vi lægger merke til, at unge dyrs leg med hinanden næsten 
altid er efterabning af slagsmaal, saa er det værdt at pege paa, hvor 
yderst tidlig børn gir sig til at lege „gjemsel u . Jeg har seet et aars- 
gammelt barn, som næsten af sig selv pleiede at skjule sig bag por- 
tiererne og lade som om det var yderst forskrækket, naar man fandt 
det. Den interesse, hvormed smaabørn leger paa den maade, at de 
kiger ud fra vuggeforhænget og derpaa pludselig trækker sig tilbage 
igjen, lader sig sandsynligvis føre tilbage til langt tidligere forfædre. 
Vi har her levninger af en vane, der er fælles for alle dyr, som lever 
i trær, og vuggeforhænget, stolen, eller hvad der ellers kan være for- 
haanden, er kun en erstatning for den træstamme, bag hvilken krop¬ 
pen er skjult, mens øinene, og saa lidet som muligt af hovedet, et 
øieblik stikkes frem for at opdage en mulig fiende, og derpaa straks 
trækkes tilbage igjen. 
Det er merkeligt hvor hurtigt ganske smaa børn lægger merke til og 
lærer at skjelne mellem forskjellige dyr. Jeg kjender tilfælde, hvor børn, 
-der endnu ikke var aarsgamle og slet ikke kunde snakke, kjendte og 
