46 
■engang havde taget et greb i hans skjæg, og det skjønt den forresten 
var ligesaa ubehjælpelig som et lidet menneskebarn og ikke var istand 
til at sidde opreist, men maatte ligge paa ryggen. Efterat den var 
bragt til hans hus, var den meget ulykkelig/ naar den ikke kunde 
finde nogenting at hænge sig fast ved; den blev da liggende paa 
ryg °g sprællede med benene, indtil den kunde faa tag paa noget. 
Han gav den da først nogle træstænger at hænge sig efter, men da 
han merkede, at den bedre likte haarede ting, rullede han sammen et 
bøffelskind og lod den faa det. Dermed var den meget tilfreds en 
«tund, indtil den forsøgte at faa skindrullen til at opfylde andre 
moderlige pligter og under forsøget herpaa holdt paa at blive kvalt 
;af de haartotter, den sled løs. Saa maatte trøsteren tages fra den. 
Denne evne til at holde sig fast til moren, naar der er nogen 
fare paa' færde, svarer til det unge føls evne til at galloppere og til 
■det instinkt, som bringer kalven til at skjule sig; det er for ungerne 
•af de aber, som lever i træerne, et af de vigtigste midler i selvop- 
holdelsesdriftens tjeneste. I lange tidsrum, som ikke kan maales i 
•aar, var denne evne stadig i brug, og det er klart, at enhver unge, 
«om ikke besad den, eller som af en eller anden aarsag var ude af 
■stand til at hænge fast ved moren, naar denne forfulgtes af en rap- 
fodet fiende, nødvendigvis enten maatte falde til jorden eller blive 
fortæret mellem grenene. Naar vi tager de vilde dyrs farefulde og 
urolige liv i betragtning og det store antal fiender, som stadig forføl¬ 
ger dem, saa er det klart, at næsten alle individer adskillige gange 
maatte blive sat paa prøve i denne retning, og at den nævnte evne 
derved, at kun de individer, som besad den, blev i live, vilde udvik- 
les og fæstnes mere og mere, indtil den blev en karakteregenskab hos 
• alle aber og hos deres efterkommere. 
Ledet af disse betragtninger kom jeg paa den tanke at under- 
“Søge evnen til at holde sig fast hos smaabørn; thi manglede denne, 
■■eller var, den ikke mere udviklet, end man havde grund til at vente 
after deres muskelstyrke i det hele, saa vilde det enten vise, at vort 
■slegtskab med de firhændedes orden van yderst fjernt og uvæsentligt, 
eller at mennesket havde en anden oprindelse, end man efter den 
Darwinske lære skulde antage. 
I en af Bret Hartes fortællinger (The lucJc of roaring camp) 
'beretter en af guldgraverne efterat have været inde i skuret, hvor den 
nyfødte „luck“ og liget af hans mor ligger, at barnet „hagede sig 
