med. En af vore afdøde professorer, Chr. Heiberg, havde saaledes 
en vis forkjærlighed for at faa de studerende til* med et blik at se, 
fra hvilken del af landet patienten var, og naar ingen kunde gjætte 
rigtig, kunde man være sikker paa, at patienten var en svenske. Den 
samme prof. Heiberg havde ogsaa for vane at sige de studerende, at 
de maatte have øine i fingrene og fingre i øinene, atter et bevis paa, 
hvilken vægt han lagde paa opøvelsen af de to sanser, der for kirur¬ 
gen spiller hovedrollen. 
Det første apparat, der kommer den unge mediciner ihænde, for 
senere at blive hans uadskillelige ledsager livet igj enn em, erstethoskopet 
eller hørerøret; det bestaar i sin enkleste form af et hult rør, hvor- 
paa der er fæstet en rund plade, der passer til øret; for samtidig at 
kunne benytte begge øren, har man konstrueret forskjellige modifika- 
tioner, som dog ikke er principielt forskjellige fra det enkle apparat. 
Stethoskopet blev bragt i anvendelse af franskmanden Laénnec 
i 1816; han indførte stethoskopien som undersøgelsesmethode for 
diagnosen af sygdomme i brystorganerne. Det fortælles, at stødet til 
stethoskopets opfindelse gav en brystundersøgelse af en ung, fornem 
dame, hvor L. af blufærdighedshensyn kviede sig ved at lægge hele 
hovedet til brystet og isteden derfor rullede sammen et stykke papir 
som et hult rør, som han da satte paa damens bryst. Det er for¬ 
nemmelig ved undersøgelse af lungernes og hjertets forhold at stetho¬ 
skopet er bleven uundværligt; det anvendes, hvor man skal opfatte 
forskjellige hørbare fænomener indenfor et lidet begrændset rum, eller 
naar man skal bestemme, paa hvilket sted en lyd høres tydeligst; lyden 
kan derved lettere isoleres, hvad der for det hele øre ofte vil falde 
vanskeligt. Ved undersøgelse af brystorganerne har vi ogsaa to andre 
apparater til vor raadighed, nemlig hammeren og plessimeteret, men 
disse erstattes dog vanligvis af venstre haand, der lægges fladt 
paa brystet, mens høire haands langfinger agerer hammer. Som 
bekjendt er brystkassen at opfatte som et forstørstedelen luftfyldt rum 
med stive vægge; i normal tilstand indeholder lungerne hos et voksent 
menneske ca. 5 000 kcm. luft; ved at banke paa brystvæggen frem- 
kaldes en tone, hvis klang staar i forhold til den indenfor liggende 
lunges luftfylde; vi vil derfor ved at banke paa brystvæggen, perku- 
tere denne, kunne optrække grænseme for den normalt fungerende 
lunge, idet enhver klangforandring, der i vort sprog betegnes som 
