48 
mellem armstyrken og legemsvegten, tildels kan det skrive sig fra,, 
at den forunderlige, medfødte evne ikke vedligeholdes og ndvikles ved 
øvelse. I et tilfælde, da forsøgsobj ektet endnu ikke var en time gam¬ 
melt, blev han hængende efter begge hænder i ti sekunder; saa slap 
han frivillig løs med den ene haand (som for at faa bedre tag) og 
holdt sig i denne stilling, efter en haand, i fem sekunder. En eien- 
dommelighed er det ogsaa, at i mange tilfælde viser ikke børnene 
noget tegn paa, at de befinder sig uvel, og skriger ikke, før taget. 
begynder at løsne. Af hensyn til nogle skeptiske venner fik jeg gjort 
nogle fotografier af smaabørn, mens de hængte efter en finger eller 
en spadserstok, og disse viser meget godt, hvilken stilling de indtager. 
Bestandig er laarene bøiede i ret vinkel mod overkroppen, og aldrig 
hænger baglemmerne ned, saa kroppen faar den samme stilling som i 
opreist tilstand. Denne stilling og armenes uforholdsmæssige længde 
i forhold til benene giver fotografierne en slaaende lighed med et vel- 
kjendt billede af den berømte chimpanze „Sally t£ i den zoologiske 
have. Jeg kommer senere tilbage til denne bøiede stilling af laarene 
og baglemmernes ringe længde i forhold til armene, som er saa karak¬ 
teristisk for smaabørn; det synes mig nemlig, som om den forklaring, 
fysiologerne hidtil har givet af disse eiendommeligheder, ikke er fuldt. 
tilfredsstillende. 
Det vil antagelig indrømmes, at den forbausende styrke i under¬ 
armens bøiemuskler hos smaabørn — særlig forbausende, naar man 
erindrer, hvor slapt og svagt muskelsystemet er forresten — er et- 
saapas merkeligt fænomen, at det opfordrer til undersøgelse med hen¬ 
syn til aarsag og oprindelse. Det er jo et høist merkeligt faktum, 
at et barn paa tre uger kan udføre en styrkeprøve, som det vilde 
kræve adskillig anstrængelse for mangen en voksen at gjøre efter. 
Og er der nogen af læserne, som tviler paa dette, saa kan de blot 
forsøge at hænge efter en horizontal stang i tre minutter.. 
En saa merkelig og exceptionel styrke i en enkelt muskelgruppe, 
der viser sig saa konstant hos alle individer, maa enten være af ud- 
præget nytte nu, eller maa engang i fortiden have været af stor be¬ 
tydning i kampen for tilværelsen. Det er nu imidlertid tydeligt, at 
denne gribeevne ikke nu for tiden kan være af nogensomhelst betyd¬ 
ning; barnet har aldrig brug for at kunne bære sin egen tyngde efter 
hænderne, hverken under civiliserede samfundsforholde eller hos de 
vilde folkeslag. Yi maa derfor, ligesom i saa mange andre tilfælde,. 
