53 
'Som man ser, er den enropæiske mais langt rigere paa ufordøie- 
figt cellestof, d. y. s. paa unyttig ballast, end baade den amerikanske 
mais og de øvrige kornarter og fattigere paa fordøielige kulhydrater, 
■altsaa paa de stoffer, som i særlig grad repræsenterer kornets nærings- 
■ værdi. Men alligevel er selv den enropæiske mais et meget respek¬ 
tabelt næringsmiddel, og den indeholder bl. a. en høi procent fedt, 
der ogsaa har en stor værdi for ernæringen. Med hensyn til fedtind- 
liold staar i det hele maisen høit og overgaar i saa henseende endog 
havren og hirsen, de to fedtrigeste af de øvrige kornarter (henholds¬ 
vis 4.99 og 4.26 % fedt). Betydelig værdifuldere er den i Amerika 
•dyrkede mais, sandsynligvis paa grund af den kortere tid, den bruger 
Ttil sin udvikling. Tabellen giver den gjennemsnitlige sammensætning 
for maisprøver fra alle dele af Amerika og viser, at den amerikanske 
mais staar rug og hvede, de vigtigste europæiske brødkorn, noksaa 
mær i sin sammensætning og danner overgangen mellem disse og risen, 
den kornart, som er aller rigest paa fordøielige kulhydrater (stivelse). 
Indholdet af unyttigt trævlestof og vand er forholdsvis lidet og der 
•er i den kemiske sammensætning intet, der forhindrer, at den ameri¬ 
kanske mais som fuldgodt surrogat kan træde istedenfor hvede eller 
rug i alle deres anvendelser. Anderledes er det med smagen. Den 
•er jo betydelig forskjellig fra, hvad vi er vant til, men der er vel al 
: grund til at tro, at et næringsmiddel, som har vundet almindelig ud- 
bredelse hos beboerne af en hel verdensdel ogsaa med tiden, naar vor 
«mag vænnes til det, vil finde indpas hos Europas befolkning. Saa 
forskjellig er vel ikke menneskenes smagsnerver paa begge sider af 
Atlanterhavet, at der heri skulde ligge nogen uovervindelig hindring, 
■.særlig ikke da maisen har en stor fordel i konkurrancen gjennem sin 
•.store billighed. 
Det kan vel med tryghed forudsiges, at den stadig livligere ud- 
veksling af varer mellem Amerika og Europa vil bevirke, at maisen 
vinder sig en sikret plads blandt vore vigtigste næringsmidler -—■ mu¬ 
ligens ikke til direkte gavn for vort jordbrug, men til desto større 
fordel for arbeiderbefolkningen. — t. 
