71 
nat skiftede den ene hud og snart efter 2 andre, mens de 3 døde, 
men senere fik Berg tilsendt 3 stykker, som ogsaa hans ven tog sig 
af; af disse døde dog atter 2, saa tilslut kun 4 endnu var i live. 
Disse trivedes imidlertid godt, idet de fornemmelig nærede sig af en 
art polygonum , og deres pleiefader bemerkede, at de helst holdt sig 
i nærheden af røret, hvorigjennem våndet strømmede ind, det stille- 
staaende vand i den tidligere beholder synes saaledes nærmest at have 
foraarsaget, at de fleste omkom. Den 24de september var en af lar- 
verne krøben ud af våndet og havde spundet sig ind mellem nogle 
blade, forvandledes lykkelig til puppe, og 6 uger efter fremkom den 
saa længselsfuldt ventede sommerfugl, et smukt huneksemplar. Ogsaa 
de 3 andre larver spandt sig ind, men kun den ene puppe gav en 
forkrøblet hansommerfugl, og dette blev altsaa. udbyttet af saa megen 
møie og bekostning. Dog, videnskaben skyr ikke nogen opofrelse, 
naar den vil vinde en af sine seire, og her gjaldt det jo at finde op- 
havet til disse rare vandlarver! 
Denne sommerfugl, som er blev en kaldt palustra burmeisteri 
til ære for den endnu virksomme høitbedagede entomolog professor 
Burmeister i Buenos Ayres, er af middelsstørrelse og minder lidet 
om sine oftest brogetfarvede europæiske slegtninge blandt „bjørnene“, 
idet den er næsten ensfarvet lergul eller graagul med tyndt bestøvede 
vinger og en sterkt haaret krop. Senere har professor Berg opdaget 
etpar arter til af samme slegt, og af den ene af disse ogsaa obser- 
veret larven; denne art har faaet navnet p. azollce. I modsætning til 
larv erne af p. burmeisteri, der baade spiste og skiftede hud under 
våndet, og kun krøb ud, naar det blev for koldt, eller føden slap op, 
saa aad larverne af p. cizollæ kun bladpartikler, som var ovenfor vån¬ 
det, ligesom de oftest ogsaa holdt hovedet ovenfor og kun i de var¬ 
meste middagstimer gik helt ned under våndet for at beskytte sig mod 
solens glød. 
Hos larverne af p. burmeisteri iagttog Berg et merkeligt træk, 
der røber et slags bevidst overlæg. I akvariet stod nemlig et eksem¬ 
plar af sagittaria montevidensis, som larverne benyttede sig af, naar 
de krøb ud af våndet, men de lod den forøvrigt ganske urørt. En 
vakker dag gav de sig imidlertid ifærd med at afgnage stængelen, 
saa planten faldt overende i våndet, og da begyndte de at fortære 
bladene, saasnart de havde faaet dem ned i sit egentlige element. 
Begge arters larver aander ved hjælp af luftblærer, der samler 
