72 
sig om haarene, og som af og til maa fornyes, ligesom man kan se 
vore vandkalve stikke bagkroppen op af våndet, løfte paa vingedæk- 
kerne for at give slip paa den sit snrstof berøvede luftblære og der- 
paa fange ny luft. Andre vandbiller fonnaar at omgive sig med en 
fuldstændig luftblære, lrgesaa vandedderkoppen, der ogsaa bygger sit 
rede under våndet. j. Sparre Sehneider. 
Om veirspaadomme. 1 ) 
Yil man dømme om veiret, vender man sit blik mod bimmelen. 
Saadan bærer man sig ad hos alle folkeslag, og saaledes har man 
baaret sig ad til alle tider, liéit fra menneskets første fremtræden paa 
jorden. 
Jo høiere observationsstedet ligger, desto videre og friere erl 
horizonten, og paa desto gunstigere plads befinder man sig til at 
kunne dømme om veiret. Dog, synet har sine grænser, og alle de 
fænomener, øiet paa en gang kan opfatte, vilde dog ikke række til 
for en forudsigelse af veiret uden for en forholdsvis temmelig kort tid. 
Men der, hvor øiets speiden ikke længer strækker til, kan elektrici- 
teten komme os til undsætning. Yed hjælp af telegrafen kan vi i 
løbet af nogle øieblikke trænge frem til Europas fire hjørner og inden 
faa timer skaffe os underretning om den atmosfæriske tilstand over 
uhyre omraader. 
Dog, telegrafen siger os ikke og vil heller ikke være istand til 
at sige os, om de skyer, som passerer et eller andet sted, vil naa 
lige til os, om de vil afgive en del af sin fugtighed som sne eller 
regn, eller om de vil opløses eller endog helt og holdent forsvinde. 
Heller ikke kan den underrette os om, hvorvidt der vil komme til 
at danne sig nye skyer. 
Enhver kan overbevise sig om, at skyerne af alle atmosfæriske 
dannelser er de mest ubestandige, foranderlige, regélløse og de, som 
der mindst kan lægges beslag paa. Og dog er det disse samme 
skyer, som skjuler solen for os, og som følgelig har indflydelse paa 
thermometerets stigen eller synken, som skjuler i sit skjød lyn og hagl, 
x ) Af dr. C. Lang, direktør for det meteorologiske institut i Miinchen, 
(Ciel et terre). 
