98 
de dækker som en tæt beklædning af fine sortagtige liaar. Sammen¬ 
lignet med sine nærmeste slegtninge er phycomyces en ren kjæmpe; 
dens frugtstilke er let synlige nden mikroskopets hjælp og er yderst 
følsomme for allehaande ydre paavirkninger. De er sterkt „lyssø- 
gende“; staar brødstykket, hvorpaa de vokser, fremfor et vindu, saa 
bøier de sig henimod dette. Stilles brødstykket saaledes, at frugt- 
stilkene kommer i vandret stilling, saa bøier de sig sterkt opover; 
kommer de under sin vekst i nærheden af en fugtig lodretstaaende 
flade, saa bøier de sig bort fra denne. 
Med disse frugtstilke har prof. Elfving i Helsingfors gjort nogle 
eiendommelige eksperimenter. Han iagttog, at naar man indrettede 
kulturbetingelserne saaledes, at frugtstilkene ikke var udsatte for nogen 
ydre indflydelse, der paavirkede deres retning — naar kulturen fore- 
gik i mørke, og tyngdekraftens indflydelse bortelimineredes — saa 
voksede de ikke alle parallelt i veiret, saaledes som de ellers gjør, 
men bøiede sig noget bort fra hinanden omtrent som fjerene i en 
fjerkost. Det saa ud, som om frugtstilkene frastødte hinanden og 
søgte at flygte fra hinandens nærhed. Særdeles udpræget var dette 
ikke, men dog tydeligt nok til at en omhyggelig iagttager maatte 
blive opmerksom paa det. Og stillede han to forskjellige kulturer ved 
siden af hverandre, saa fandt den samme frastødning sted. Paa det 
sted, hvor brødstykkerne stødte sammen, der voksede frugtstilkene om¬ 
trent ret i veiret; i omkredsen af begge kulturer derimod, hvor der 
kun var naboer paa den ene side, der bøiede de sig bort fra disse. 
Denne iagttagelse søgte Elfving paa eksperimentets vei at for¬ 
klare ud fra kemiske paavirkninger. Man kunde jo tænke sig, at 
f. eks. den af alle. voksende planter udsondrede kulsyre var det agens, 
der gjorde, at den ene frugtstilk søgte at fjerne sig saa langt som 
muligt fra den anden. Dette vilde stemme med, hvad man tidligere 
ved og være en meget antagelig og rimelig forklaring paa fænomenet, 
om man end maatte beundre den store følsomhed, som en bevægelse 
af denne aarsag vilde give vidnesbyrd om. Det gale var imidlertid, 
at forsøg med sikkerhed viste, at fænomenet ikke lod sig forklare 
paa denne maade. Selv kulsyremængder, der var langt større end 
dem, der her kunde være tale om, havde ikke den ringeste indvirk-, 
ning paa frugtstilkenes vekstretning. 
Ved disse forsøg viste der sig imidlertid den merkelighed, at der 
var visse gjenstande, der øvede en merkbar tiltrækning paa frugt- 
