105 
En af mine bekjendte fortalte fornylig: Han havde en kat, son; 
viste en temmelig høi grad af ondskabsfuldhed. Katten stod paa en 
venskabelig fod med alle i huset, undtagen med tjenestepigen. Hun 
var nemlig ingen ven af katte og behandlede den derfor noksaa ufor¬ 
skammet. Men katten var ikke den, som lod sig byde saadant uden 
videre. Den besluttede at hævne sig. Eørst nægtede den haardnak- 
ket at spise den mad, som tjenestepigen satte bort under kom- 
furen til den; naar derimod nogen af de øvrige i huset gav den mad, 
tog den straks tiltakke. Da imidlertid denne hævn ikke gjorde pigen 
blidere, blev katten endnu dristigere. Den havde lagt merke til, at 
tjenestepigen havde det bryderi at rengjøre huset om morgenen; der¬ 
for passede den stadig paa at lægge igjen noget efter sig et eller 
andet sted inde paa gulvene. Saa kunde pigen have det saa godt. 
Denne stille, men bitre kamp førtes uafbrudt, indtil katten en dag i 
høst omkom ved et ulykkestilfælde. Adolf Skramstad. 
En tam skovfugi. 
Et besynderlig! eksempel paa naturlig tamhed hos en fugl være 
det mig tilladt at meddele „ Naturens “ læsere. Eor 8 aar siden var 
nedskriveren heraf bosat som prest i Maalselven. 
En augusteftermiddag under en spadsertur gjorde mine børn mig 
og min hustru opmærksomme paa en liden fugl, der uden at vise 
noget tegn til frygt gik og smaaplukkede imellem lyngen paa en 
bakke ganske nær prestegaarden. Det viste sig at være en halv¬ 
voksen rypekylling. Vi stod en stund og betragtede den, mens den, 
beskjæftiget som anført, vimsede omkring lige for fødderne paa os 
uden i ringeste maade at føle sig generet af vor nærhed. Derefter 
gik vi hjemover, men var ikke komne ret langt, før vi hørte en svag 
piben, næsten som af en kylling, lige bag os. Det var rypekyllingen, 
som fulgte os tæt i hælene lige hjem paa gaardspladsen. 
Vi tænkte, den maaske havde vingeskade, men da vi omringede 
den for at faa fat i den, Høi den med megen dygtighed ret op og ud 
af ringen, men kun et lidet stykke borte. Jeg fik den atter lokket 
til mig ved at strø bær og havre til den, hvilket alt den med begjøsr- 
lighed pikkede op. Og under denne beskjæftigelse lod den sig nu 
