108 
planeten sig som en kredsformig skive, der paa hver side berørtes af 
en liden stjerne. Og endnu gaadefuldere blev det hele, da efter tre 
aars forløb stjernerne var forsvundne og planeten fremtraadte som en 
enkel skive. Den lærde Hevlius, raadsherre i Danzig, kom ikke 
stort længere med forklaringen af det gaadefulde fænomen; efter i 
femten aar at have studeret planeten kom han dog til resultat, at de 
forandringer, som foregik med dens skikkelse, var periodiske, saa den 
tilslut antog samme form, som den fra først af havde. Først Huygens 
kom paa det rene med, hvori dette havde sin forklaring og fonnulerede 
denne i følgende sætning: „ Saturn omgives af en tynd, plan ring 
der intetsteds berører den og som altid bibeholder samme stilling til 
ekliptiken. “ 
Denne forklaring har endnu fuld gyldighed, og uden at gaa nær- 
møre ind paa de enkelte trin, der har ført fremover til en nøiere 
kundskab om Saturnsystemet, vil vi straks gaa over til at give vore 
læsere et begreb om, hvad nutidens astronomi ved angaaende denne 
planet. 
Saturn, den yderste af de i oldtiden kjendte planeter bruger 
29y 2 aar til at beskrive sin mægtige bane rundt solen. Dens tæthed 
er langt mindre end jordens og beløber sig til ikke fuldt 0.7, d. v. s. 
planeten er betydelig lettere end det samme volum vand. Da vand 
er et af de letteste af de almindelige flydende eller faste stoffer, saa 
maa vi antage, at Saturns synlige overflade bestaar af skyer, som. 
svæver i en mægtig atmosfære af ukjendt dybde. Som følge af den 
hurtige omdreining er Saturns fladtrykthed ved polerne meget betyde¬ 
lig og større end hos nogen anden klode i vort solsystem. Gjennem- 
snittet fra pol til pol er næsten 2 000 mil kortere end gjennemsnittet 
ved Ekvator. 
I kikkerten viser kuglen sig mindre lysende end Jupiter, hvad 
der dog blot skyldes dens større afstand fra solen. Ligesom paa 
Jupiter er der ogsaa paa denne planets overflade mørkt rødbrune, zone- 
lignende striber, som undergaar stadige forandringer og til sine tider 
næsten forsvinder, mens de undertiden optræder i stor mængde og 
med stor tydelighed. _ Sjelden viser der sig paa disse striber uregel- 
mæssigheder, af hvis bevægelse man kan drage slutninger med hensyn 
til planetens omdreiningshastighed. Prof. Hall i Washington fandt 
dog, ved hjælp af det derværende observatoriums store kikkert, i 1876 
