164 
leopard fisken, men da dette navn var mindre heldigt fra et gastro¬ 
nomisk synspunkt, fik den senere navnet „tilefisli u , der aflededes af 
dens videnskabelige navn .,lopliolatilus u . Med dette navn troede man, 
at fisken lettere kunde blive et almindelig skattet næringsmiddel. 
Denne opdagelse syntes at aabne udsigt.til et betydningsfuldt fiskeri,, 
og det var saaledes af almen interesse, at en nærmere undersøgelse^ 
blev foretaget. Det lykkedes de driftige videnskabsmænd at fange en 
hel del af den nye fiskeart, og arbeidet med at undersøge de natur¬ 
forhold, hvorunder fisken befandt sig bedst, fortsattes gjennem en læn- 
gere tid. 
I april og mai 1882 berettede imidlertid søfolk, som kom til 
New York, at havfladen paa sine steder var dækket med flaker af 
døde og døende fiske, som de antog var en torskeart. En nærmere 
undersøgelse viste, at det var den ovennævnte lopJiolcitilus tilligemed 
enkelte sjeldnere arter, som levede i selskab med den. En eller 
anden ulykke havde hjemsøgt fisken, men hvori denne bestod, er ikke 
bleven fuldstændig opklaret. Der saaes intet spor til ydre vold eller 
sygdom, og mange viste svage livstegn, da man tog dem op af våndet. 
Eorud for ødelæggelsen rasede voldsomme storme, og disse har 
sandsjmligvis bragt det kolde vand nordenfra til at strømme ind over 
lopholatilus-g rundene og saaledes fremkaldt ødelæggelsen. Den mest 
plausible forklaring er vistnok, at ulykken skyldes en pludselig tem¬ 
peraturforandring. Man faar et begreb om skaden, naar man hører,, 
at antallet af døde fiske ansloges til flere hundrede millioner. 
I 1883 var det umuligt at faa nogen „tilefish u paa de gamle 
banker, og adskillige andre fiske og evertebrater, som levede sammen 
med den, var ligeledes forsvundne. Senere bestræbelser har ogsaa, 
været frugtesløse, og det er uafgjort, om der gives eksemplarer til— 
bage, som kan „gjenbefolke“ den udtømte region. 
Med undersøgelsen af lopholatilus-g rundene var begyndelsen gjort 
til at udstrække virkefeltet til havbankerne; man havde før holdt sig 
til bankerne paa kysten. Sagkyndige tvilede ikke et øieblik paa, at 
en nærmere undersøgelse af dybhavsgrundene vilde være af stor be¬ 
tydning. Det gjaldt f. eks. at komme paa det rene med, om den 
iagttagne variation i mængden af forskjellige bankfiske skrev sig fra 
menneskets indgriben eller havde sine naturlige aarsager. Eiere af 
disse havbanker var rent tilfældige opdagelser, og det var af vigtighed 
at bestemme deres udstrækning samt muligens opdage nye. Da „The 
