169 
Naar 2 bræer ved sammenstødende dalstrøg forenes dannes tillige en 
stribe i midten. Mange blokke og en mængde grus føres med helt 
ned til bræens ende, hvor alt det nedslæbte materiale aflæsses til en 
større eller mindre grusvold. Alt efter sin beliggenhed i forhold til 
bræen benævnes de medførte masser side-, midt- eller endemoræner. 
Desuden slæber bræen med sig langs sin band en liel del sten, grus 
og slam — en bundmoræne. Naar en bræ aftager, vil dette kunne 
paavises ved en række af gamle, moræner tværs over dalen, fra hvil¬ 
ken den har trukket sig tilbage. Har man engang set og undersøgt 
en saadan moræne, gjenkjender man lignende ved første øiekast; de 
har et aldeles eiendommeligt udseende og synes ikke at staa i for¬ 
bindelse med omgivende dalstrøg og lier. De ligner mere store 
jordverker, opkastede ved menneskehænder, end naturfrembringel- 
ser; deres sammensætning er ligesaa eiendommelig, idet de bestaar 
af jord og klippestykker af alle størrelser, uden nogen orden. Somme 
af de større klippestykker findes ofte i toppen af morænen i stillinger, 
i hvilken ingen anden naturkraft, end isen, kunde have anbragt den. 
Netop saadanne dynger findes i Wales og Skotlands dale og mangfol¬ 
dige steder paa den skandinaviske halvø, og altid i egne, hvor der 
findes mangfoldige spor paa isens virksomhed, og hvor den vei, bræen, 
der har frembragt dem, har fulgt, med lethed kan tydes. Den bræ, 
der fylder en sidedal vil ofte krydse hoveddalen, i saadanne tilfælde 
vil bræen sprede sig til siderne og morænedyngen spredes over en 
større strækning, saa at den egentlige endemoræne i reglen kun vil 
bestaa af enkelte g%ørre klippestykker, som af bræen er førte ned. 
Ligedan vil store klippeblokke kunne blive jiggende paa en isoleret 
bjergknol eller en fremstaaende bjergpynt, som en bræ i sin nedtræn- 
gen omringer. Hvor andre merker paa isdrift findes, forekommer saa¬ 
danne blokke i mængde, og ofte bestaar de af en bjergart, der er 
forskjellig fra den, de hviler paa, og fra dem; der findes i nærheden. 
Men næsten altid vil deres udspring kunne gjenfindes høiere oppe i 
dalen, hvorfra bræen udgik. Denne større afstand fra deres oprin- 
delse, i forening med deres størrelse, kantede form, deres eiendomme¬ 
lige leie, undertiden paa en skarp bjergkam eller en steil skraaning 
eller paa toppen af en knol, udelukker tanken om enhver anden flytte- 
maade end ved bræer eller isdrift. 
Nogle af de merkeligste flytteblokke vil man kunne se paa de 
sydligste hældinger af Jurabjergene. De bestaar af uhyre store kan- 
