191 
gaa paa en eneste maade, nemlig ved at skallerne forskydes mod hin- 
anden saa „æsken“ lidt elter lidt aabner sig. Æsken (fig. 1, A) 
bliver altsaa høiere og bøiere elter bvert som planten vokser. Men 
tilslut vilde da det tidspnnkt indtræde, at de to balvdele vilde falde 
fra binanden og cellekroppen saaledes blive lagt aaben. 
Denne eventualitet forhindres paa den maade, at saasnart en 
kiselalge er vokset tilstrækkelig meget, saa opstaar der midt i celle¬ 
kroppen to nye æskehalvdele, der imidlertid ikke griber over hin anden 
Mg. 2. En pinmilaria i længdesnit. a, a 1 skallerne; b og b x to nye skaller 
med ryggen mod binanden. 
saaledes som de gamle, men ligger ryg mod ryg, saaledes som fig. 2 
viser. Betegner vi den større, overgribende æskehalvdel som laag, 
den anden som bund, saa dannes der altsaa to nye bunde inde i cel¬ 
len, og begge dennes væghalvdele bliver til laag i nye celler. Er de 
nye vægge dannede, saa falder de to gamle æskelaag fra hverandre 
— den oprindelige celle har delt sig i to, der i sin bygning er gan¬ 
ske lig modercellen. 
Paa den her beskrevne maade foregaar kiselalgernes formering 
