204 
trængte frem i disse egne forefandfc de store mængder af perler hos 
de indfødte. Ogsaa i Kina er flodperlemuslingen kjendt fra de ældste 
tider af, og perlerne benyttes til smykker og som amuletter. 
Flodperlemuslingen befinder sig bedst i bække, hvor kalkgehalten 
er ganske liden, våndet klart og ikke meget varmt, strømmen ikke 
for sterk, og hvor bunden bestaar af ren, hvid sand, blandet med sten. 
Klippegrund og myrbund skyr de ligesom ogsaa steder, hvor lerhol- 
digt vand, myrvand, eller afløb fra kloakker forurenser bækkene. 
Sædvanligvis lever de sammen i smaa kolonier, halvt nedgravede i san¬ 
den. Om vinteren trækker de sig dybere ned, og ofte foretager de 
formelige vandringer, naar forandringer med vindens beskaffenhed, 
vandstanden eller temperaturforholdene gjør deres opholdssted mindre 
tjenligt. I regelen er de dog ikke synderlig livlige, og man har eks- 
Fig. 1. Flodperlemusling. 
empler paa, at de er bleven siddende omtrent urørlige paa samme 
sted i 6—8 aar. Deres bevægelse foregaar rykvis med hvilepauser 
indimellem. Forat vandre en veistrækning, saa lang som deres eget 
skal bruger de mindst en halv time. Den alder, de kan opnaa, anslaar 
man til mellem sytti og otti aar. 
Fangsten af flodperlemuslingen foregaar simpelthen paa den maade, 
at fiskeren gaar ud i våndet og griber muslingen med haanden ellør, 
hvor våndet er for dybt, med foden. Visse tegn paa skallet viser 
ofte med temmelig sikkerhed, om dyret indeholder nogen perle, og de 
muslinger, som ansees for gode, samles da i en sæk eller kastes paa 
land. Dybere vand farer man over med baad, idet muslingerne spid¬ 
des paa stænger, som i enden er forsynede med et knivblad. De ind- 
