215 
at vi søger at fremkalde dem og tildels tiltrods for, at vi søger at 
trænge dem tilbage. Saa langt fra, at vi hjælper dem til at udtømme 
sin energi, modvirker vi tvertimod deres udfoldelse; i dette tilfælde 
er der følgelig intet merkeligt i, at de bar styrke nok til at gjøre 
sig gjældende nnder søvnen. Andre tanker tvinger sig ind paa os 
ad en anden vei, idet de vækker en saa levende interesse, at vi griber 
dem med begjærlighed og holder dem tilbage, naar de er paa vei til at 
forsvinde. De vil da for største delen om aftenen have opbrngt sin 
energi og ikke have tilstrækkelig styrke levnet, til at de kan faa over- 
taget selv over ganske svage indtryk, naar disse nnder søvnen faar 
anledning til at udfolde sig. 
Dette forklarer et fænomen, som fremgaar af mine iagttagelser, 
at det nemlig oftere er sørgelige begivenheder end glædelige, der 
beskjæftiger os i drømme. Dette forklares ved, at idet vi tilbage- 
trænger de første, bringer vi dem til at bevare sin energi, mens de 
sidste faar anledning til at udtømme sin. 
Det er fremdeles nødvendigt, forat en idé eller et indtryk skal 
kunne gjøre sig gjældende i drømme, at opmerksomheden er fuldt 
vaagen, idet vi modtager indtrykket. Den maa frivilligt optage dette, 
ikke af viljen blive tvunget til at fæste sig ved det. Det kan derfor 
let hænde, at man drømmer om et maleri, som man i forbigaaende 
har seet i et butikvindu, derimod drømmer man ikke om dem, man 
sammen med hundrede andre har betragtet i et museum. For et 
par aar siden gjennemreiste jeg en stor del af Europa, men da tiden 
var knap, maatte jeg reise hurtigt og kunde ikke opholde mig længe 
i hver by og jeg var derfor noksaa udtrættet baade legemligt og 
aandeligt. Naar stadig nye udsigter, byer, museer og scener passerer 
forbi os, saa trættes hjernen snart, og jeg maatte anstrænge mig forat 
faa se alt. Derfor har jeg heller ikke nogensinde drømt om noget 
af det, jeg saa under denne reise, skjønt indtrykkene har præget sig 
dybt i min erindring. 
Dette er en merkelig forskjel mellem den vaagne og den drøm¬ 
mende tilstand, thi selv om hjernen er noksaa udtrættet, saa er der 
intet iveien for, at de indtryk, den modtager, kan fæste sig i hukom¬ 
melsen og staa til vor disposition i vaagen tilstand. I drømme der¬ 
imod formaar de ikke at gjøre sig gjældende; der træder andre indtryk i 
forgrunden, som tilsyneladende opstaar af sig selv, men som i virke- 
