221 
Som tidligere nævnt, optræder visse gasarter som hovedprodukter 
ved forraadnelsen. Blandt disse findes der foruden ammoniak og svovl- 
vandstof vistnok ogsaa andre giftige og ildelugtende gasarter af orga¬ 
nisk natur. Man har erfaring for, at de i høi grad har forpestet 
luften i kirker over gravkjældere. Selv en ringe indblanding af disse 
gasarter i luften vil gjøre den uskikket til at indaandes, hvad allerede 
vort lugteorgan siger os. Grundluften kommunicerer altid om somme¬ 
ren med den atmosfæriske luft, og det er saaledes utvilsomt, at de 
nævnte gasarter fra ligene vil finde vei ud. Deres udstrømning i fri 
luft kan vistnok ikke medføre nogen sanitær ulempe, men naar veien 
til overfladen paa en eller anden maade stænges, f. eks. under frost, 
vil disse gasarter, hvoraf der paa en større kirkegaard i aarets løb 
maa kunne danne sig tusinder af kubikmeter, søge sig en anden vei 
ud, og en saadan vil kunne frembyde sig gjennem den optøede grund 
under de i nærheden af kirkegaarden liggende huse — en vei, som 
vi ved, lysgasen benytter sig af om vinteren, naar den fra en lækage 
i gadeledningen strømmer ind i vore kjældere. 
Hvad angaar de insekter, som lever i gravene, saa ved vi altsaa, 
at der er enkelte af dem, som har evnen til at vedligeholde en stadig 
forbindelse mellem ligene og udenverdenen. 
At de kan medføre patogene bakterier fra ligene af de individer,. 
som er døde af smitsomme sygdomme, synes ikke usandsynlig. Man har 
et sidestykke hertil for regnormenes vedkommende, der ifølge Pasteur’» 
undersøgelser kan tjene som transportmiddel for miltbrandbaciller. 
Det fremgaar altsaa af, hvad der ovenfor er sagt, at man ved 
den nu brugelige begravelsesmetode ikke med .sikkerhed kan hindre, 
at der mellem de forraadnende lig og udenverdenen opstaar en kom- 
munikation, der indeslutter forskjellige muligheder for fare for de 
levende, muligheder, som vokser med kirkegaardens uheldige jord- 
bundsforhold og beliggenhed, og som selv ikke under de gunstigste 
ydre betingelser ganske kan udelukkes. 
Sammenligner man fra et hygienisk standpunkt begravelse med 
ligbrænding er forskjellen kort udtrykt den, at den førstnævnte tilintet- 
gjørelsesmetodes sanitære paalidelighed til dato ikke kan bevises, mens 
det er ubestrideligt, at den anden ikke medfører nogensomhelst fare 
for de levende. 
Februar 1892. 
