278 
saa ud til fra baaden, og altsaa gik vi paa. Nu er det slig, at er 
man gaat ind i strømmen, maa man gaa paa og igjennem eller faa 
baaden fnld af en sjø; at vende er der ikke snak om. Jeg syntes, 
det saa noksaa nifst ud, da vi satte lige ind i disse bræksjøer, men 
heldigvis er jeg slig skabt, at jeg ikke er ræd; en af sjøerne faldt 
ned lige ved kanten af baaden, havde den faldt op i baaden, vilde 
den have været fuld med det samme. Om det vårede et eller flere 
minutter, før vi var komne igjennem dette slemme stykke og omkring 
odden, ved jeg ikke; jeg var altfor spændt paa at se, hvorledes 
det gik. Da vi var kommen omkring odden, kom vi ind i roligt far- 
vand langs med landet, men ogsaa her var bølgerne ligesom sinds- 
forvirrede; rigtignok toppede de sig ikke, men istedetfor at rulle alle 
samme vei, som det sømmer sig for bølger at gjøre, opførte de den 
vildeste dans; de kom rullende fra alle kanter paa en gang, forfra, 
bagfra og fra begge sider, og allesammen syntes de besatte af en 
ond vilje efter at komme ind i baaden; det lykkedes dem dog ikke; 
en baad er nemlig en meget snedig opfindelse af menneskene; den 
har en mageløs evne til at holde sig ovenpaa og at undgaa slige paa- 
trængende bølger. Da vi skulde ud i Nordishavet gik vi gjennem et 
trangt sund, og for nordenden af dette sund kom der rullende bølger 
saa høie som smaa huse, men disse havde dog den reglementerede 
bølgeform og ingen lumske skumkroner. Med den gode strøm gik 
vi med god fart over disse bølger, og da vi vel var forbi dem, laa 
havet næsten ganske roligt; det var strømmen, der havde sat disse 
svære bølger op. Mens vi for opigjennem strømmen langs land gjen¬ 
nem de sindsfor virre de, men forholdsvis smaa bølger, gik der midt i 
strømmen en overhændig sjø, fortsættelse af den, vi havde passeret 
omkring odden. Efterat have seet og befaret Moskestrømmen i roligt 
veir kan jeg godt forstaa, at den til sine tider, især vinterdag i uro- 
ligt veir ikke er til at komme igjennem i ugevis. 
Disse mennesker her paa yttersiden af Lofoten har ikke egentlig 
meget tillokkende bopladse; uagtet veiret og sjøen var rolige den dag, 
brød sjøen dog over nogle af de talrige skjær, her findes, saa vold¬ 
somt, at man maatte holde sig i respektfuld afstand. Yi maatte vente 
her ude, til strømmen havde vendt, og slap da lige hurtigt ned som op. 
Da vi var komne igjennem, begyndte det at blæse en stiv vestenvind, 
der heldigvis var bør; vi seilede ogsaa undaf vinden stundom med 
slig fart, at våndet fossede ind over begge bord; de skarptbyggede 
18 
