277 
gamle testamente — til et søfolk, som i sine bestræbelser og resultat 
vel nærmest kan sammenlignes med det 16de og 17de aarhundredes 
nederlændere. I Libanon var der ingen mangel paa cedertræ til skibs- 
bygning. Forat skaffe slaver til at udføre bygningsarbeidet og til at 
ro skibene, blev der snart ved siden af søbandelen flittig drevet sørov 
ved middelhavsskysterne. Opblomstringen af de mange kolonier og de 
virksomme fønikiske søfolks lange reiser er vel bekjendte. Tarsis- 
farerne (vestfarerne) vovede sig gjennem Herkules-søilerne lige til 
Østersøen forat hente rav, og til England, tinøerne, for at til- 
bytte sig dette metal. Ophirfarerne (sydfarerne) stod mest i ægyptisk 
tjeneste og havde sine skibe i det arabiske hav. I sit verk „L)e 
gamles nautik („nautik“ i videre forstand med begrebet skibs- 
bygning, takelas og søvæsen overhovedet) gjør Breusing opmerksom 
paa en beretning af Herodot, som beskriver føniske søfolks omseilinger 
af Afrika, ifølge opdrag af den ægyptiske konge Necho II. Herodot 
siger: „Da de var seilede nd (fra det arabiske hav) og senhøsten 
kom, gik de i land og dyrkede marken paa det sted, hvor de befandt, 
sig, afventede indhøstningen og gik saa tilsøs igjen. Saaledes naaede 
de efter tre aars forløb tilbage gjennem Herkules-søilerne til Ægypten. 
Og saa fortalte de, hvad jeg overlader andre at tro, at de, under 
farten fra øst til vest omkring Afrikas sydspids, havde havt solen 
(ved middagstid!) til høire. u I den iagttagelse, som gik over den 
gode Herodots horizont, ligger netop sandhedsbeviset paa denne old¬ 
tidens beundringsværdigste opdagelsesreise. Mens den taabelige fabel 
om argonautertoget blir proppet i hvert skolebarn, saa er kjendskabet 
til de historisk sandfærdige søreiser i oldtiden saavel som i den senere 
tid temmelig slet. Kolumbus og Kortez er bekj endte; men hvor 
mange kjender navnet end sige bedrifterne til de tapreste søfarere af 
germanisk stamme? Spidsfindig erklærer man det gyldne skind for 
en feid, som under vaskning af guld blev bredt ud i Pontus Euxinus’ 
grube, mens det græske ord for skind svarer saa temmelig til det ord 
som i det føniske sprog betyder „skat“. Saaledes blir sandsynligvis 
en gammel sørøver, som var begjærlig efter jordisk gods, forherliget 
i Jasonsagaen. 
Beundring fortjener ogsaa den reise, som omkring 510 f. Kr. 
foretoges af Hanno, den berømte Hamilkars søn. Han kom til Grolfen 
ved Notu Ceres; der traf han en behaaret menneskerace, som flygtede, 
da karthagerne nærmede sig, og forsvarede sig ved stenkastning. Tre 
