284 
Island og andre. Disse nordlandsreiser var, saasnart kysten blev for- 
ladt, langt mere eventyrlige og usikre end middelhavsfart ene, da Nord- 
søen meget oftere blev hjemsøgt af svære storme, taage og ruskeveir. 
Dor at søge land benyttede man sig af fugle. Are Dr ode, for¬ 
fatteren af landnamoboken fra Island, fortæller (ca. 1100), at Dloke 
Yilgerdarson, en berømt viking eller sørøver, omkring 868 drog 
ud fra Rogaland i Norge for at opsøge Gardarsholm (Island). Han 
tog tre ravne med sig som veivisere; for at indvie dem foranstaltede 
han et stort offer i Smørsund, hvor hans skibe laa seilfærdige. Paa 
havet, da han troede, at han var et godt stykke fra hjemmet, lod 
han den ene ravn fly ve, og denne fløi straks tilbage til hjemmet. 
Nogen tid efter slap han den anden ud; den kom tilbage til skibet, 
da den ikke kunde finde noget land. Og efter en længere reise igjen 
blev den tredie ravn sendt ud. Den fløi foran skibet, som fulgte efter 
flen og fandt øen (Gardarsholm). 
Snart blev nu Island sædet for vikingerne; Erik Rauda (Erik 
den røde) opdagede herfra det grønne land (Grønland) i 980. Da 
Herjulf Bardson flere aar senere seilede til Grønland med en flaade 
for at grunde en koloni, blev hans søns, Bjørns, skib paa grund af 
sterk taage styret længere mod sydvest, og man saa et vakkert, skov- 
bevokset land med lave kyster. Bjørn landede ikke, men satte mod 
nord for at slutte sig til sin fader; rygtet om dette land kom imid¬ 
lertid til Island, hvor Eriks søn, Leif, udrustede et skib for at op¬ 
søge det, og Bjørn reiste med som lods. Efter undersøgelser af prof. 
Rafn i Kjøbenhavn (offentliggjorte i Antiquitates Americance) er der 
ingen grund til at tvile paa den første opdagelse af Amerika, 500 
aar før Kolumbus og Cabofls reise, især da ikke alene Snorre- 
Sturleson i Heimskringla (skrevet omkring 1178) men ogsaa andre 
historieskrivere stemmer overens i beretningen om Yinlandssagaen. 
Leif kom derpaa med sydvestseilende skibe til en klippekyst, som han 
kaldte Helleland (stenland); og derpaa ved at styre sydover, landede 
man paa en flad skovbevokset kyst, som blev kaldt Markland. De 
tapre vikinger gik herfra videre med sydlig kurs, indtil de igjen fandt 
land og en flodmunding, som de seilede ind i; her var en sikker 
unkerplads, hvor de overvintrede. Paa grund af den vildtvoksende 
vinranke gav Leit navnet Yinland. Efter historieforskeres undersøgel¬ 
ser antages det, at dette Yinland var egnen mellem Boston og New- 
York; Markland skal være Ny-Skotland og Stenland Ny-Poundland. 
