297 
kanske skriver sig fra lysende bakterier, der hefter ved det, synes 
endnu at være et aabent spørgsmaal. 
En slegtning af søfjæren, men med betydeligt større dyr i kolo¬ 
nien er kopliobolemnon, der undertiden er at se i samme beholder. 
Ogsaa den staar nedboret i håvbundens bløde dynd med koloniens 
underste stilkformige del, der ingen dyr bærer. Disse sidder spredt 
langs den øvre del af stilken. 
Foruden de her omtalte finder man ialfald til visse aarstider for¬ 
skjellige gopler i enkelte af beholderne. Til denne dyregruppe hører 
som de mest kjendte repræsentanter manæterne, fritsvømmende, glas- 
agtige, klokkeformede dyr, der i sin bygning kan sammenlignes med 
en omvendt, faa-armet actinie. To saadanne er afbildede paa fig. 7. 
r 
Eig. 8. Skematisk gjennemsnit af en manæt. (o, eggestok; se forøvrigt teksten). 
Fig. 8 viser en manæt i skematisk gjennemsnit. Under den 
klokkeformede krop hænger svælgrøret ned, forsynet med en mund- 
aabning (m), der omgives af fire kraftige mundarme. Disse griber 
byttet, som derpaa føres op i tarmhulen t, der staar i forbindelse 
med et antal straaleformige udposninger (mavesække, t 1 ) i hvilke 
fordøielsen foregaar. 
Manæterne er forsaavidt høiere udviklede end actinierne, som de 
har bedre udviklede sanser: i nogle indsnit under randen af den klokke- 
formige skive sidder der nogle organer (randlegemer, r) der opfattes 
som høreredskaber og øine, men som rigtignok er meget enkelt 
byggede og har liden lighed med de tilsvarende organer hos høiere- 
staaende dyr. 
Goplernes formeringsorganer sidder i mavesækken (fig. 8, o), og 
i moderens tarmhule gjennemløber ungen sin første udvikling, indtil 
