299 
stadium ligner manæten et enkelt bygget koraldyr i lighed med dem, 
der sammensætter de forskjellige dyrekolonier, vi ovenfor omtalte, død- 
ningehaanden og søfjæren. 
Mens et saadant koraldyr imidlertid bibeholder sin form og byg¬ 
ning bele livet igjennem, saa vokser den unge manætpolyp lidt efter 
lidt i høiden, og dens øvre del antager en mere og mere cylindrisk 
form (fig. 8, 2). Samtidig danner der sig indsnøringer opover krop¬ 
pen og disse blir dybere og dybere, indtil den cylindriske krop er for¬ 
vandlet til en stabel af skaalformede legemer, der i midten er sammen- 
voksede, saa det hele minder om en stabel dybe tallerkener (fig. 8, 8). 
Tilslut løsner ogsaa sammenvoksningen, og de enkelte skaale, der imidlertid 
er blevne udstyrede med udvekster langs randen, opgiver det fastsid- 
dende liv for paany at begynde en fritsvømmende tilværelse som unge 
manæter (fig. 8, 4 og 5). Fra først af er disses form noksaa ulig de 
voksne dyr, men lidt efter lidt forandres den, og tilslut antager ungerne 
den ovenfor beskrevne bygning. 
Hele denne forunderlige udviklingsgang har ikke synderlig længe 
været kjendt. Manæternes livshistorie var indhyllet i fuldstændigt 
mørke, indtil den blev udredet af en prest borte paa strilelandet — 
den senere professor Michael Sars, fader til de to professorer Sars, 
der for tiden virker ved vort universitet. Trods ufuldkomne hjælpe- 
midler var hans iagttagelser saa gode og nøiagtige, at senere forskere 
har havt lidet eller intet at føie til, hvad han dengang fandt ud. 
Manæterne er overordentlig vandholdige (95—96 % vand, 4—5 
% faste stoffe). Derfor er det nogle for mennesket høist unyttige 
dyr; ikke engang til gjødning er de brugelige, da det ikke lønner sig 
at transportere paa saa store mængder med vand forat tilføre jord- 
bunden den ringe mængde mineralske stoffer, som er forbundet 
med det. 
Manæterne og kor al dyr ene, til hvilke sidste grupper alle de i 
første afsnit omhandlede dyr hører, udgjør tilsammen en afdeling af 
dyreriget, der betegnes som tarmløse eller coelenterciter : og som næst 
efter de (oftest mikroskopisk smaa) urdyr er de simplest indrettede 
af alle dyriske organismer. Nær beslegtede med dem er svampene, 
hvis mest kjendte repræsentant er vaskesvampen. Ogsaa svampene 
findes i talrige arter i vore fjorde, men hidtil er de ikke blevne saa- 
