304 
langsomt omkring paa kunden, snart trækker sig sammen og snart 
blærer sig op til den mangedobbelte tykkelse. I striber langs „agur- 
kens u overflade ser man rækker af sugefødder,. der bar samme byg¬ 
ning og samme funktion som søbollernes. De kan efter behag strækkes 
ud eller trækkes ind og benyttes som bevægelsesredskaber; ved deres 
hjælp kryber dyrene langsomt og tungvindt omkring paa havbunden 
og opover klippevæggene. 
Men paa figuren vil man ogsaa se et andet organ, som vi ikke 
gjenfinder hos søstjerner eller søboller: Dra pølsens ene ende rager 
der frem en fin brunagtig kvast af grenede traade. Hele dette appa¬ 
rat kan efter behag strækkes ud eller trækkes fuldstændig ind i krop¬ 
pen og skal hos enkelte arter benyttes som fangstapparat paa lignende 
maade som myreslugeren benytter sin klæbrige tunge. Som bekjendt 
strækker den tungen ned i en myretue, og naar der saa har sat sig 
tilstrækkelig mange dyr paa den, saa slikker den disse af og fortærer 
dem. Paa samme maade paastaaes visse søpølser at skulle benytte 
sine træagtig grenede tentakler, mens andre lever af dynd og slam, 
som de lader passere gjennem tarmkanalen, idet de underveis fordøier 
de opløselige bestanddele, det indeholder. 
Poruden den brune søpølse (cucumaria frondosa, fig. 14) finder 
man til sine tider i akvariet en smuk høirød søpølse (holuthuria 
elegans), nogle hvidagtige uanselige arter og en omtrent fastsiddende 
form med flad, skiveformig, skjælbelagt krop, fra hvilken vakkert lyse¬ 
røde, træagtigt grenede tentakler rager i veiret (psolus , akv. 9). 
Hermed faar vi for denne gang være færdige. I næste nummer 
skal vi gaa videre og se lidt paa de „høierestaaende“ dyr — krebse 
og fiske. 
Det havde ikke egentlig været meningen at blive saa vidløftig,, 
men emnets rigdom faar være min undskyldning. Og egentlig ved 
vel de fleste svært lidet om det rige dyreliv, som udfolder sig ved 
vore kyster, saa ogsaa derigjennem en saapas indgaaende gjennem- 
gaaelse som denne søger sin berettigelse. Kun burde den have skrevet 
sig fra en kyndigere pen end min — men ogsaa det faar læseren 
velvillig undskylde. Dr. J„ Erunehorst. 
