307 
kommer skal vi gjengive for læserne nogle af de paalideligste søorm- 
kistorier. 
Idag vilde vi opbevare for eftertiden nogle, som vi ikke anser 
for saa særdeles paalidelige. 
I en pakke gamle optegnelser af præsident Ckristie, stifteren af 
Bergens museum, der under sin virksomhed ved dette samlede en mængde 
iagttagelser over de forskjelligste naturhistoriske emner, har vi fundet 
en beretning om en mand, der overtrumfer de fleste søormfortællere 
ved mængden af sine iagttagelser. Han har seet søormen hverken 
mere eller mindre end 13 gange og bør jo derfor kjende dyret godt. 
Christies beretning (dateret Bergen den 24de september 1839) er 
saalydende: 
„En troeværdig Mand, Skipper Christian Hanssen, som i nogle 
og 20 Aar har faret til Søes paa indenlandske Tourer fra Lofoden 
af og til Christiania, har fortalt mig hans egne Erfaringer om Søe- 
ormen, af hvilke de nedenstaaende ere de mærkeligste. Han har i 
det hele seet 13 Søeorme til forskjellige Tider og paa forskjellige 
Steder, men meest i Nordmørs Eogderie, i Nærheden af Christiansund, 
hvor han er boende. — I Aaret 1822 rejste han paa Baad fra Suren- 
dalen til Christiansund i Selskab med en anden Mand. — Ved Mag- 
nelbjerget kom 2 Søeorme svømmende efter dem, og da de vare nær 
ved Strømsholmen, lagde de til Lands ved denne for at undgaae 
Uhyrerne. — Disse bleve imidlertid ved at svømme frem og tilbage 
ved og omkring Holmen, stedse søgende saa nær som mueligt ind til 
Baaden. — Søeormene vare ofte kun ganske faa Eavne fra Holmen, 
saa at deres Eigur tydeligen kunde sees baade nede i Søen og over 
V-andet. Han og hans Kammerat kastede ofte store Stene ud paa 
dem. — Efter at disse Uhyrer saaledes havde holdt ham og hans 
Selskabsbroder bloquerede paa Strømsholmen næsten en halv Dag, 
bortfjernede de sig. — Da han derpaa begav sig ud paa Ejorden, for 
at ro til Christiansund, kom en anden meget større Søeorm efter 
Baaden midt paa Ej orden. — Da den nærmede sig Baaden paa faa 
Eavnes Afstand, vendte de Baaden lige mod Solen, som skinnede klart, 
og roede af al Magt, da det var dem sagt, at Søeormen aldrig svøm¬ 
mer i Vandskorpen lige mod Solen. — Dyret holdt derpaa op at for¬ 
følge dem. — Da det mærkede at Baaden tog den nysnævnte Ret¬ 
ning, bøiede det sig sammen, bed i sin egen Hale, og tumlede sig 
som et Tøndebaand hen over Søen, hvilket foraarsagede en hæftig 
20 * 
