311 
Da dyret som nævnt blev synligt, frembragtes en saa sterk bevægelse 
i våndet, at det formelig brød ind paa land. Yidnet tør ikke angive 
nogen tid. som medgik for dyret fra Digernæs, og til det som nævnt 
blev synligt i Vallervigbugten, men det kan antages, at det var et tidsrum 
af 5 minutter, hvori det som meldt iagttoges over våndet. Vidnet 
havde tilfeldigvis kikkert hos sig, hvormed han iagttog dyret, dog 
var det allerede da begyndt at sænke sig lidt. Afstanden, hvori vid¬ 
net gjorde sine iagttagelser, var omtrent 400 alen. Efter bemeldte 
5 minutters forløb forsvandt dyret, idet det for vidnet saa ud, som 
det sænkede sig ned i våndet, hvorunder der fremkom endnu sterkere 
bølgeslag, og der viste sig skum eller fraa over våndet paa det sted, 
dyret havde lagt. Vidnet kunde ikke iagttage, at dyret var skjæl- 
dækket, det saa som sagt glat ud. Størrelsen at den del af dets 
legeme, vidnet saa, kunde være en 8 å 9 alen i længde og havde 
overhovedet som sagt udseende af en hvælvet førebaad; disse var i 
Suldalsvandet temmelig store. Ved Digernæs var dyret temmelig nær 
land, og da det var synligt i Vallervigbugten, antager vidnet, at det 
laa ikke fuldt 200 a.len fra land. Vidnet tør ikke sige noget om 
dybden af våndet paa det sted i Vallervigbugten, hvor dyret laa, men 
det er grundere der end ved Digernæs, hvor der var meget dybt lige 
mod land. Vidnet var efter sine iagttagelser aldeles forvisset om, at 
bevægelsen i våndet ikke kunde skrive sig fra dampskib, nedraset 
jord, fjeld eller lignende. Vidnet saa igjennem sin kikkert tydelig 
det omhandlede skum, efterat dyret var forsvundet. Vidnet har hørt 
mange fortælle om, at de skal have seet eller merket noget usæd- 
vanligt i Suldalsvandet, og tildels har det været beskrevet paa samme 
maade som nu af vidnet. Vidnet kunde ingen anden bevægelse se 
hos dyret, end at ligesom enderne af den synlige krop bevægede sig 
op og ned. 
2det vidne Knud Halvorsen Nordmark forklarede sig i et og alt 
til Iste vidne.“ 
Hvad kan nu dette være for et dyr? Det synes jo utvilsomt, at 
her har foreligget noget faktisk. De hæderlige suldøler skrøner vis¬ 
selig ikke, naar de fortæller om, hvad de har iagttaget, men derimod 
er det vel ikke saa usandsynligt, at deres fantasi har spillet dem et 
puds og virket som forstørrelsesglas, saa det dyr, der har bevæget 
sig i våndet, kanske ikke er saa stort, som det, de har seet bevæge 
sig der. 
