319 
nemlig alle himmellegemer har gjennemgaaet en ildflydende tilstand. 
Om man opfatter planeterne som afkom af solen, om man tilskriver 
ialfald endel af dem en ligesaa høi alder som denne og anser dem 
som opstaaede al hvirvelringe, der fra først af var tilstede i verdens- 
rurnmet, det har ingen indflydelse paa vor mening om den tilstand, de 
engang befandt sig i. Jorden og solen, disse efter sin natnr saa 
yderst forskjellige himmellegemer, det ene endnn heftigt glødende, det 
andet afkjølet saa det frembyder en hensigtsmæssig jordbund for dyre- 
og planteliv — begge skal paa samme tid have været en ildflydende 
masse af samme varmegrad. Dette er ogsaa meget let at forstaa, 
thi den lille planet af kjøles jo betydelig hurtigere end den store sol- 
kugle og maa derfor være i besidelse af en haard skorpe, mens dens 
større kollega, der ældes betydelig langsommere, endnu gløder med 
ungdommelig ild. Et eksempel paa et himmellegeme, der har ældes 
endnu raskere, har vi i jordens maane. Alle iagttagelser t}^der paa, 
at den har en betydelig lavere temperatur end jorden, og den om- 
stændighed, at den omtrent mangler atmosfære, lader sig, som geologien 
lærer os, let forklare, da den i forhold til sin størrelse har langt 
mere fast fjeld end jorden, og da der følgelig er medgaaet en ufor- 
holdsmæssig meget større gasmængde til forvitring af dette. 
En ny støtte faar denne mening, naar det lykkes at finde et him¬ 
mellegeme, som med hensyn til størrelse staar omtrent midt imellem 
solen og jorden. Paa dette maa der da optræde fænomener, der viser 
at det har ældes tidligere end solen, men langsommere end jorden. 
Et saadant himmellegeme har vi i mange henseende for os i Jupiter. 
Den er det størte af de himmellegemer, som ifølge den mest udbredte 
theori antages for at være opstaaede af solen. Jupiters gjennemsnit 
er en tiendedel af solens, men elleve gange saa stort som jordens, og 
følgelig staar den med hensyn til størrelse omtrent midt imellem dem 
begge. Det samme forhold gjælder rigtignok ikke for dens masse; 
thi mens Jupiter i denne henseende er tusen gange mindre end solen, 
saa er den kun mellem tre og fire hundrede gange større end jorden. 
Heraf følger, at den store planet har omtrent samme tæthed som 
.solen, mens jordens tæthed er omtrent fire gange saa stor. Kanske 
er dette ogsaa en følge af jordens hurtigere af kjøling, i løbet af hvil¬ 
ken dens samtlige bestanddele havde tid til mere og mere at trænge 
sig sammen og fortætte sig. At denne fortætning maa være begyndt 
