324 
Jupitermaaner viser. Da deres baner falder næsten i planetens ækva- 
torialplan, saa maa de ved hvert omløb engang formørkes af sin 
hovedklode og engang passere fremfor denne. I sidste tilfælde bliver 
deres skygge synlig paa Jupiter skiven, og desuden projiceres deres 
billede paa planetfladen. Det sidste ser man rigtignok kun, naar pla¬ 
neten har en forskjellig glans fra maanen. Det er nu merkeligt at disse,, 
bortseet fra den anden maane, snart viser sig lysere, snart mørkere end 
planeten og snart aldeles forsvinder. Dette kan ikke have sin aarsag 
i en veksling i disse smaalegemers glans, da en saadan havde maattet 
være synlig ogsaa ved andre leiligheder, men beror muligens paa en 
til visse tider særlig sterk skydannelse. At maanerne er omgivne 
af vanddamp, derpaa tyder ogsaa en spektroskopisk iagttagelse af' 
Vogel, og man kan muligens tænke sig, at den fra planeten udstraa- 
lende varme forhindrer skydannelse paa den side af drabanterne, som 
vender ind imod hovedkloden, mens den til visse tider foregaar paa 
den modsatte side. Rigtignok kan ogsaa forklaringen være den, at 
maanerne paa sin vei over planetskiven passerer steder, hvis glans er 
forskjellig, og paa hvilke de derfor tegner sig paa forskjellig maade. 
Om dette punkt maa videre iagttagelser give sikker oplysning. 
Med de mange gaader, som endnu omgiver fænomenerne paa 
Jupiter, og hvis løsning er forbeholdt kommende slegter maa vi ialfald 
glæde os over, at vi kjender visse sider af dens beskaffenhed: Vi 
ved, at den som den største blandt planeterne har maattet af kjøles- 
langsommere end nogen af de andre, og at den altsaa endnu paa sin 
overflade har rester af den gamle ild, som for jordens vedkommende 
er forvist til det indre af kloden, og ved hjælp heraf har vi kunnet 
give en forklaring paa ialfald nogle af de mange merkelige fænomener,. 
som knytter sig til denne planet. 
Kjævhændthe d.) 
Mennesket er ikke alene et væsen paa to ben uden fjær efter- 
Platos deknition, men ogsaa det væsen, der har den bedst organiserede 
haand, den bøieligste og behændigste, og neppe nogen vil kunne danne^ 
^ Efter Daniel Wilson i Revue scientifique. 
