325 
.«sig en nøiagtig ide om den rolle, som dette organ har spillet i civili- 
sationens historie. Haanden er altsaa et overordentlig smidigt og om¬ 
trent til alt anvendeligt redskab, men man maa endnu bemerke, at af 
de to eksemplarer, som mennesket besidder, overgaar det ene det 
andet i en merkbar grad. Hvorfor? Det er et ofte fremsat spørgs- 
maal, om hvilket man endnu diskuterer, og diskussionen vil uden tvil 
endnu vare længe. Hvoraf kommer denne den høire haands overvegt, 
hvorfra der findes saa faa undtagelser? Og hvilken nu end grunden 
er, der gjør den høire haand til den begunstigede, hvilken grund er 
.der til, at den venstre leilighedsvis faar overtaget? 
Disse to spørgsmaal har vakt mere end en fysiologs interesse, og 
ganske nyligt har Daniel Wilson, Toronto-universitetets rektor, viet stu¬ 
diet af dem et helt bind, hvis resultater vore læsere kanske kunde 
have lyst til at kjende. 
Den høire haands vanlige overvægt er kjendt af alle eller af 
næsten alle i det mindste, hvis vi vil være korrekt; men oftest ofrer 
vi det kun liden opmerksomhed, med mindre en eller anden hændelse 
tvinger os dertil. Mod enden af sit liv blev den store filosof og histo¬ 
riker Carlyle ved et anfald af paralyse berøvet brugen af den haand, 
«om i 60 aar uden rast eller ro havde ført hans dristige pen. Det 
blev ham en bitter smerte, og det blev ham ogsaa en anledning til at 
filosofere. Nedenstaaende udtalelse i hans karakteristiske stil daterer 
fra et aar efter hans uheld. „Interessant at iagttage den høire haand 
hos den hele menneskehed; er rimeligvis den ældste menneskelige 
institution, som findes, uafhængig af al menneskelig medhjælp. Den, 
der har set 3 høstkarle, af hvilke den ene er kjævhændt, forsøge at 
arbeide sammen og absolut ikke kunne opnaa dette, har været vidne 
til den enkleste form af en umulighed, som uden den høire haands 
særstilling vilde ha væltet ind over alle menneskelige ting. Har ofte 
tænkt paa alt dette, men aldrig saa klart som denne morgen paa min 
spadsertur efter en søvnløs nat og medtagen af morgenens sol og vind. 
Gammel? jeg spør, om der findes et saa barbarisk folk, at det ikke 
gjør forskjel paa hænderne; ingen menneskelig kosmos vilde engang 
kunne have begyndt uden den. De gamle hebræere o. fl., der skrev 
fra høire til venstre, kjendte den lige saa vel som vi. Hvorfor blev 
denne haand særligt valgt? Dette er et spørgsmaal, som ikke lar sig 
løse; man kan ikke stille sig det uden for at bry sig forgjæves med 
det; vane, som sandsynligvis har sin oprindelse fra kampen; yderst 
