326 
vigtigt at beskytte hjertet ,og dets omgivelser og at bære skjoldet med 
den tilsvarende haand. u 
Carlyle havde ntvilsomt sin theori: han troede paa et valg ud- 
ført af mennesket, paa en erhvervet vane. Der har maattet eksistere' 
og der maa endnu eksistere en vægtig grund for, at denne vane har 
knnnet bli saa almindeligt erhvervet,* og dersom den hele menneskehed 
brnger den høire haand fortrinsvis, maa man søge den virkelige, sidste- 
grund til fænomenet i en eller anden omstændighed, der er fælles for 
alle mennesker. Vi vil længere fremme se, hvor denne grund ifølge 
Daniel Wilson maa søges; for øieblikket maa vi fastslaa almindelig- 
heden af den høire haands overvægt. Den ligefremme iagttagelse 
lærer os, at den eksisterer og er udbredt nu. Dor forbigangne tider 
maa vi ty til indirekte vidnesbyrd. 
Et første vidnesbyrd ydes af de forhistoriske kunstarbeider. Man 1 
ved, at den erfarne kunstner, naar han udfører en profiltegning, følger 
en regel, som kun har meget sjeldne undtagelser. Hvis han tegner 
eller graverer med høire haand, ser hans tegning mod venstre, og 
omvendt, hvis han betjener sig af den venstre haand, ser den frem- 
stillede gjenstand eller person mod høire. Mesteparten af de forhisto¬ 
riske kunstarbeider er nu orienterede mod venstre, hvad der fra denne, 
langt tilbageliggende periode af menneskets historie skulde angive en. 
tilbøielighed for brugen af høire haand. Hvis vi betragter andre ar¬ 
beider fra den samme tid, kommer man til den samme slutning, og 
ved at undersøge det forhistoriske menneskes flintredskaber og især 
ved at ville gjøre dem efter, ser man, at den høire haand fortrinsvis. 
har maattet være brugt. 
Saaledes er ogsaa tilfældet hos de nulevende vilde, som endnu 
staar paa stenalderens trin, hvorom forskjellige iagttagere vidner. 
Den høire haand maa ogsaa have været brugt af det forhistoriske^ 
menneske efter Custrings iagttagelser over de afsprængte splinters- 
form og retning og efter hans egne forsøg paa at eftergjøre de for¬ 
historiske redskaber uden andre hjælpemidler end deres ophavsmænds.. 
Der er dog undtagelser, og i visse tilfælde kan man gjenkjende^ 
en kjævhændts arbeide; men i de flekte tilfælde ser man tydeligt den 
høire haands arbeide, som allerede bemerket af flere lærde, hvis- 
mening er af vegt. Den flint, der skulde hugges, blev holdt med 
venstre haand, og det huggende redskab blev bevæget med den høire.. 
Et andet vidnesbyrd ydes ved studiet af sprogene. Selv hos de-- 
