327 
vildeste folkeslag findes der udtryk, der særskilt betegner den ene og 
den anden haand, hvad der angir, at de to organer i deres øine ikke 
har det samme værd, og det er af vigtighed at notere, at navnet for 
den venstre ha and oftest har en mere eller mindre nedsættende mening 
„den skidne haand u („stygge haanden“ hos os), „den nbehændige 
haand “; mens den høire haand har navne, der angir en speciel respekt 
eller mere ophøiede funktioner; paa fransk la droite (høire haand), 
— adroite (behændig); la gauche (venstre haand) i— gauche (ubehæn- 
dig); og man ser oftest, at det udtryk, der angir, hvad der er høire, 
erholder en særlig noblesse, mens det, der er venstre, staar lavere i 
alle henseender (i politiken f. eks.). Dette er aabenbart resultatet af 
den fremherskende brug af høire haand fra gammel tid af. Paa Samoa- 
øerne har venstre haand et navn, som betyder: haanden, der griber 
daarligt. I Kingsmill-arkipelet er den venstre haand „den skidne 
haand“, der ikke anvendes ved spisning. Hos Amerikas Chippeva- 
indianere er den høire haand „den store haand“ og den venstre haand 
er den, „som ingenting ved u ; og eksemplerne herpaa kunde mangfol- 
diggjøres, hvis det var nødvendigt. 
Endelig kan den høire haands almindelige overvegt forstaaes 
deraf, at tilfælde af kjævhændethed er optegnede med en ganske sær¬ 
lig nøiagtighed, hvad der lar dens undtagelsesstilling springe i øinene. 
I dommernes bog f. eks. er der tale om Benjamins stamme, hvor der 
af 26 000 kampdygtige mænd var 700 kjævhændte. Man vil bemerke, 
at i dette tilfælde er forholdet af kjævhændte ikke meget forskjelligt 
fra, hvad det er nu for tiden. 1 ) 
Man kan da slutte, at den fortrinsvise brug af høire haand er 
det almindelige, ikke alene for tiden, men ogsaa var det i længst for- 
svundne dage. 
Hvoraf kommer denne forkjærlighed for den ene haand? Daniel 
Wilson, der selv er kjævhændt, betragter den som medfødt, men mens 
nogle fra først af har en udpræget tilbøielighed til at benytte sig af 
den ene haand, har andre tilbøielighed til at benytte sig af den anden; 
og hos mesteparten findes der ingen udpræget tilbøielighed, og da 
skyldes brugen af høire haand opdragelsen. Barnet synes ialminde- 
lighed kun lidt efter lidt at lære at foretrække den høire haand. 
Iagttagelse af et barn i dets første aar har vist, at i tilfælde, naar be- 
0 Efter prof. Hyrtl i Wien er antallet af kjævhændte i Europa 2 %. 
