328 
vægelserne ikke er meget voldsomme, bruges den ene haand lige hyppigt 
•som den anden (høire kaand 585 gange, venstre 568 og begge sam- 
tidigt 1 034 gange i tilsammen 2 187 forsøg; differentsen til gunst 
for den høire, 17, kan oversees). Naar bevægelserne er voldsomme 
blir den høire paafaldende foretrukket (7de og 8de maaned), og paa 
£> gange, da den venstre haand alene udfører noget, kommer en, da 
begge bevæger sig samtidigt og 74 gange, da den høire opererer 
ulene. Yi maa merke os, at disse resultater tilhører en periode, 'da 
barnet endnu ikke har lært at holde sig opreist eller at krybe, og at 
det endnu ikke snakker. Hvorfor faar det en forkjærlighed for den 
høire haand? Det synes at være et resultat af opdragelsen; forældrene 
oplærer, uden næsten at være opmerksom paa det, barnet til at bruge 
sin høire haand hellere end den venstre, og naar barnet begynder at 
bruge sine hænder for dette livs behov, lærer man det at gribe skeen 
med høire haand, og dels tvinger gjenstandens form det til at lade 
den venstre haand bli ubenyttet. Senerehen lærer det at skrive, og 
dets høire haand faar derved en speciel opdragelse, som forresten 
øges med hver dags gjøremaal; hvad enten det aabner en pennekniv, 
knapper sine klær, bruger et snedkerværktøi, en sigd eller vil sætte 
ind en skrue, alt er konstrueret for en, der bruger sin høire haand; 
og dette er ikke alene tilfældet med vore moderne redskaber, det er 
■det samme med de forhistoriske; man har fundet i en forhistorisk 
pæleby i Møringen i Schweiz et broncehaandtag til en liden sigd, der 
kun kan gribes med den høire haand, for hvilken det udtrykkelig er 
arbeidet. Mesteparten, der ikke har nogen oprindelig udpræget for¬ 
kjærlighed for den ene eller den anden haand, gjør opdragelsen til 
høirehaaudsmænd. Hvad de decideret kjævhændte angaar, kan opdra¬ 
gelsen nok lære dem en vis hændighed med den høire haand, men 
den venstre blir det foretrukne organ. De iagttagelser, der er samlet 
i denne henseende af visse kjævhændte, byder en særlig interesse. 
Daniel Wilson har lært at skrive med høire haand, siger han, 
uden at føle særlige ulemper derved. Men han bruger den venstre 
til kridt, pennekniv, pensel og børste. Han betjener sig af den høire 
for ske og kniv; men hvis han er træt eller hvis han skjærer et sær- 
ligt vanskeligt stykke, tar han instinktmæssig kniven i venstre haand. 
Overalt hvor der trænges styrke-for at slaa ind en spiger, slaa et 
næveslag — eller en særlig lethændthed, betjener han sig af den 
venstre; for at tegne akvarel, f. eks. Han kan kopiere en papyrus 
