331 
paa grand af de anatomiske forhold, hvoraf skulde følge bedre ernæ¬ 
ring af de tilsvarende muskler og deraf igjen større kraft og betyde¬ 
ligere aktivitet; — og omvendt, naar de anatomiske forhold er om¬ 
vendt. 
Denne theori er forsaavidt interessant, som den vilde forklare 
baade regelen og undtagelsen; men det er det at indvende mod den, 
at man kjender flere tilfælde, hvor der ingen kjævhændthed fandtes,, 
men hvor dog de anatomiske forhold var omvendte. 
Saa er der tilbage Gratiolets theori, som allerede for lang tid 
har søgt forklaringen ikke i legemets almindelige bygning, men i 
innervationscentret, i hjernen. Den franske lærde forklarer den høire 
sides overvegt ved den venstre hjernehalvdels anatomiske og fysiolo¬ 
giske overvegt; den udvikler sig ifølge ham hurtigere og fuldstæn- 
digere end den høire hjernehalvdel utvilsomt som følge af en bedre 
blodforsyning. Det er ubestrideligt, at den venste hjernehalvdel veier 
mere end den høire (Broca i alle tilfælde af 40, Boyd i næsten alle 
af 200, Brown-Séquard, Bastian o. s. v.; men Wagner og Thurman 
benægter, at saa er tilfældet). 
Paa den anden side er legemets venstre side svagere og, synes 
det, mere udsat for sygdomme (Charles Bell), hgesom den venstre 
hjerne rammes hyppigere end den høire af embolier og blødninger o. s. v. 
Endelig ved man, at der er en funktion, sprogevnen, som særligt har 
sit sæde i den venstre hjerne, og der vilde ikke være noget overra¬ 
skende i, at legemets høire side, der staar i afhængighed af den ven¬ 
stre hjernehalvdel, skyldte dennes overlegenhed sin egen. Og i dette 
fald burde forskjellen mellem de to hjerner — i vegt, struktur (?) 7 
hjernevindingernes mangfoldighed — være saa meget mere udpræget,, 
som tilbøieligheden til høire eller venstre sides overlegenhed var ster¬ 
kere og uovervindelig, for at bli ubetydelig eller ingen i de tilfælde, 
hvor der ikke var nogen udpræget tilbøielighed hverken i den ene 
eller den anden retning, altsaa i de fleste tilfælde efter Daniel Wilson, 
da efter ham brugen af høire haand skal være en opdragelsesaffære,. 
der er frembragt ved paavirkning af invotererede høirehaands mænd, 
som trods alt er talrigere end de kjævhændte. 
Naar spørgsmaalet stilles saaledes, behøver man mindre at tage 
hensyn til Wagner og Thurmans tilfælde, i hvilke den venstre hjernes 
overvægt var mindre hyppigt forekommende end ifølge Broca og Boyd; 
og hvad der vilde være nødvendigt vilde være at bevise, at overalt 
