339 
liaab om at tinde en aabning, gjennem hvilken han kunde trænge frem 
mod den magnetiske sydpol, men forgjæves; i de lodrette ovenpaa 
åade isklipper var der ingen afbrydelse, de naaede saalangt øiet rak, 
stadig i omtrent samme- høide, der i regelen beløb sig til omtrent 50, 
men undertiden steg til 90 meter over havfladen. 
Vi kan forestille os, med hvilke blandede følelser den kjække 
sømand saa sin videre fremtrængen stoppet af denne ugjennemtrænge- 
lige væg, som, forat bruge hans eget udtryk, var lige vanskelig at 
trænge igjennem som klipperne ved Dover. Det er imidlertid af større 
interesse at dvæle ved det storslagne islandskab, som hans og hans 
mandskab nød synet af i disse vidunderlige egne. Foran dem hævede 
den store isvold sig lodret i veiret; dens bratte styrtninger stængte 
synskredsen, saa man selv ikke fra mastetoppen kunde se, hvad der 
laa indenfor. Kun paa, et sted ragede en høi fjeldkjæde — de saa- 
kaldte Parry-bjerge, op over isen, en fjeldkjæde, der tilsyneladende 
strakte sig sydover, men muligens senere bøier af mod øst og danner 
den faste kjerne, omkring hvilken ismasserne afsætter sig. Hvorledes 
det forholdt sig hermed kunde imidlertid Poss ikke bringe paa det 
rene, og hans mening var, at hvis der fandtes land længere syd, saa 
maatte det ialfald være temmelig langt borte. Den af is omgivne 
kyst af Yictoria-land var endnu mere storartet: den dobbelte række 
af fjelde, der, adskilte af bræfyldte dale, hævede sig mod himlen i 
talløse snedækte toppe, kysten, fra hvilken umaadelige isbjerge skjød 
flere kilometer ud i havet, og de talrige øer, opbyggede af vulkanske 
bergarter, i hvilke alle revner og sprækker var fyldte med sne og is 
— alt dette frembød i stadig veksling landskaber af næsten enestaa- 
ende skjønhed baade i form og farve. 
Vi kan ogsaa godt forstaa hvilket dybt indtryk, det maa have 
gjort i disse eiendommelige omgivelser at nyde synet af Erebus i 
ndbrud. Ved en eruption, som blev nøiagtig iagttaget, udsendte vul¬ 
kanen umaadelige masser af ild og røg. Med mellemrum af en halv 
time eller mindre udsendtes der fra krateret røgsøiler, der hævede sig 
fra 500 til 700 meter over krateret, og som maalte op til 100 meter 
i gjennemsnit. Og naar røgen eller dampen i de høiere luftlag havde 
fortættet sig til skyer af taage eller sne, saa kratermundingen atter 
var synlig, da lyste der en klar rød lue ud af denne. 
Kaptein Weddels reise var høist merkelig, skjønt han ikke naaede 
længere end til 74° 15', syd og øst for kap Horn. Paa tilba-gereisen 
22 * 
