355 
befolket med levende væsener ikke blot ved kysten men ogsaa paa 
det aabne hav. En tysk zoolog, Johannes Muller, fandt paa at 
«kumme havoverfladen med et net og fandt derved en hel del nye 
dyreformer, dels udvoksede, dels larver, mest slette svømmere, som 
derfor blev viljeløst drevne omkring af vind og strøm. Men stort var 
det ikke man vidste om denne pelagiske fauna; man mente at den 
kun holdt til i havets overflade ned til en hundrede meters dyb, og 
fremdeles var man derfor mere tilbøielig til at betragte den over¬ 
veiende mængde af de millioner kubikmile vand, der udgjør de store 
have som en livløs — azoisk — masse. 
Kanske blev ogsaa denne opfatning gjort rimelig og nærliggende 
derved, at jo lufthavet faktisk er en livløs masse uden nogen egen 
befolkning af levende væsener; fuglene og insekterne tilhører jord- 
overfladen og svarer derfor nærmest til havbundens fritsvømmende 
organismer. 
Denne opfatning af de store have som tomme for alt liv uden 
netop ved bunden og paa overfladen, har i de sidste aar forandret sig 
ganske og aldeles, især ved den store engelske Challenger-ekspeditions 
undersøgelser, men ogsaa ved italienske og tyske forskeres arbeider. 
Der er nu konstrueret apparater ved hvis hjælp man er bleven 
istand til at opfiske fra en hvilkensomhelst bestemt dybdezone, ikke 
fra overfladen alene, selv de mindste af de mikroskopiske organismer, 
som dér findes, uden at man resikerer at faa den fangst, man har 
gjort paa én dybde opblandet med organismer fra et andet havniveau 
eller fra overfladen idet man haler apparatet op igjen. 
Ved hjælp af saadanne apparater har man inderobret for viden- 
skaben et helt nyt omraade, en hel ny verden. Det har nemlig vist 
sig, at det ikke er havenes begrænsning alene — bunden og over¬ 
fladen — der indeholder levende væsener, men at saadanne findes 
udbredte gjennem havenes hele masse, fra overfladen af lige til de 
største dyb. Intetsteds er havet livløst — azoisk — om end selv¬ 
følgelig det organiske livs rigdom er forskjellig i de forskjellige strøg. 
Der er, efter hvad vi gjennem disse undersøgelser har lært, 
grund til at skjelne mellem to forskjellige „formationer“ af organismer 
i havet. Den ene formation omfatter alle de dyr og planter, som 
enten er fastvoksede til bunden eller kryber og svømmer omkring paa 
denne. Det er en meget omfattende og forskjelligartet gruppe — til 
den hører de kolossale tangskove, der dækker kysterne fra vandover- 
23 * 
