359 
som planternes paa jorden, som altsaa lever af „intet u: ,. d. v. s. af 
sollys, kulsyre, og en ringe mængde i vand opløste bestanddele. 
Landjordens planter optager som bekjendt vand og mineralske* 
bestanddele fra luften, og disse stoffer sammenarbeider de i bladene 
til organisk stof, der tjener til plantens vekst og formering. Havets- 
planktonorganismer faar kulsyren og de mineralske stoffer fra det om¬ 
givende vand og fremstiller paa samme maade organisk stof, ved hvis. 
hjælp de vokser og formerer sig. I den henseende er der ingen 
forskjel mellem landjordens træer og havets fritsvømmende smaaplanter, 
og paa samme maade, som landjordens plantevekst er det nødvendige 
grnndlag for alt liv paa det tørre land, saa er planktonets vekster 
ndgangspnnktet for ernæringen af alt det liv, der udfolder sig i aaben 
sø. De er havets „urnæring“; dem er det i sidste linje alle havets, 
fritsvømmende dyr skylder sin tilværelse. 
Men ikke de fritsvømmende dyr alene, ikke alene hele den til 
planktonet hørende dyreverden, ogsaa mesteparten af de dyr, der 
befolker havbunden staar i afhængighedsforhold til planktonveksterne. 
Langs landenes kyster ned til et par hundrede meters dyb er 
klipper og stene bevoksede med fastsiddende tangarter, der paa mange 
steder danner rene skove, men det saaledes bevoksede areal er dog 
saa forholdsvis lidet, at det organiske stof, der kan produceres paa 
det, ikke kan spille nogen væsentlig rolle i havets økonomi, selv om 
produktionen var noksaa intens, langt intensere end den er paa det 
faste land, hvad der ingenlunde er tilfældet. Kan tangbæltets plante¬ 
vekst forsørge tangbæltets dyreliv med den tilstrækkelige næring, saa 
er det visselig det meste den kan præstere. Alle de umaadelige 
dyremasser, der befolker havbunden nedenfor tangbæltet, fra 200 
meters dyb ned til 7—8 000 — alle er de henviste til planktonets 
fritsvømmende smaaplanter som sin ernæring, som kilden, hvorfra de 
øser materiale til sin vedligeholdelse, sin vekst og sin formering. 
Planktonets vekster, der spiller denne store rolle i havlivets øko¬ 
nomi, er som sagt alle overordentlig smaa. Der kan være tusener af 
dem i et glas vand uden at man ser andet tegn til deres tilstede¬ 
værelse end en svag uklarhed. Det er deres fælles kjendetegn; for- 
øvrigt er de af forskjellig slags, men næsten alle meget lavt organi- 
serede, idet hvert enkelt individ kun bestaar af en enkelt celle. 
