362 
Disse organismer og idethele den gruppe af urdyr, hvortil de 
hører, (mastigophorci) staar i virkeligheden saaledes paa grænsen mel- 
lem dyre- og planteriget, at man ikke rigtig ved, hvad man skal gjøre 
af dem. Endel af dem har en tydelig mundaabning og forstaar ved 
hjælp af sine traadformige lemmer at bringe fast næring ind gjennem 
denne i kroppens indre, hvor den fordøies. De har altsaa en udpræ- 
get dyrisk ernæringsmaade. Andre derimod, som den nedenfor afhildede 
art, indeholder farvelegemer, der har samme fysiologiske opgave som 
bladgrøntkornene, og de ernærer sig følgelig helt og holdent paa plante- 
vis. Men alligevel er organismer med saa forskjellige ernærings- 
maader saa nærbeslegtede, at man ikke kan stille dem i forskjellige 
grupper. Den hele gruppe staar med et ben i hvert af de store 
traditionelle „riger u , hvori de levende væsener skilles ad og staar 
Fig. 3. Ceratium tripos (forst.). 
kanske de organismer noksaa nær, der i sin tid blev til stamformer 
for store grupper af vel karakteriserede planter og dyr. 
Den ovenfor afbildede art (ceratium tripos) forekommer ud- 
bredt i alle have, især i nærheden af kysterne, og er en af de hyp¬ 
pigste aarsager til morild. Mens de smaa organismer om dagen slu- 
ger sollys og benytter dette i sin ernærings tjeneste, saa udsender de 
til andre tider et svagt lysskjær, der bliver synligt i mørke og som, 
naar en vandmasse er opfyldt af store mængder af dem, frem¬ 
bringer morild. 
De her omtalte organismer, er repræsentanter for de vigtigste af 
de plantegrupper, der i de kolde zoners have sammensætter havets 
urnæring. Især er dog kiselalgerne eller diatomeerne af betydning. 
De spiller med hensyn til den næringsmængde, de leverer, samme 
