372 
2 000, 3 000 o. s. v. Men hvor langt kan man gaa her? Kan man 
drive forstørrelsen saa langt, man vil, eller vil den have en grænse,- 
udenfor hvilken man ikke kan gaa? Hvis nu en saadan grænse findes,, 
kan man bestemme den? 
Først er det at lægge merke til, at jo videre man driver forstør¬ 
relsen, desto lyssvagere vil billedet vise sig. At en stjerne udsender 
kun en bestemt mængde lys vil vel forstaaes af sig selv, og har kik¬ 
kerten en bestemt aabning, speilet en bestemt vidde, kommer der ind 
i kikkerten kun en begrænset mængde lys; blir speilets vidde dobbelt 
saa stor, forøges fysmængden til det 4-dobbelte. Denne bestemte lys- 
mængde skal nu benyttes, hvad enten man bruger en stor eller liden 
forstørrelse. Men jo større forstørrelse man anvender, desto større- 
blir billedet, over des større fiaderum skal samme lysmængde fordeles.. 
Ved de dobbelte forstørrelser blir billedet dobbelt saa stort i udstræk- 
ning, vil altsaa indtage et 4 gange saa stort fiaderum, men hver- 
enkelt fiadeenhed vil nu ikke faa mere end fjerdeparten af den lys¬ 
mængde, den fik, da billedet kun var halvparten saa stort. Forøger 
vi forstørrelsen videre, vil paa samme maade hver fiadeenhed modtage 
mindre lys efter det nævnte forhold, og tilslut vil lysmængden være 
saa liden, at den ikke længere gjør indtryk paa øiets nethinde; vi vil 
med andre ord tilslut intet se, thi nethindens følsomhed for lys er ikke 
ubegrænset. 
Her har vi nævnt en af grundene, hvorfor man ikke kan drive- 
forstørrelsen saalangt man kunde ønske. Hertil kommer desuden, at. 
vi aldeles har bortseet fra, at naar lyset gaar gjennem glaslinsen, vil 
glasset ikke slippe alt det lys igjennem, som falder paa den, noget 
vil holdes tilbage, optages af glasset selv; ligesaa vil, naar lys kastes- 
tilbage fra en speilende flade, kun en brøkdel af den lysmængde, som 
speilet modtager, reflekteres. Dette vil naturligvis bidrage sit til at- 
svække end mere billedets lysstyrke. 
Men foruden denne hindring mod at drive forstørrelsen udover 
enhver grænse, har vi en anden, som er langt fortrædeligere, da denne 
er mere lunefuld. Og det er atmosfæren, som omgiver os paa alle 
kanter. Sjelden er den i ro, som oftest er den i bevægelse, fremkaldt. 
ved, at de forskjellige partier af luft er ulige opvarmet. Fra de kol- 
dere egne vil luften strømme mod de varmere, og varm luft drive mod 
de mindre opvarmede strøg. Lysstraalen, der kommer ind fra det- 
himmelske objekt, vil naar den gaar gjennem luften, snart træffe kol- 
