373 
'dere, snart varmere luftlag, og derved vil den mere eller mindre for¬ 
andre sin oprindelige retning. For dem, der modtager lysstraaler 
gjennem kikkerten, ser det ud, som om stjernen ikke holder sig iro, 
den „danser“. Betragter man en sterkt oplyst skive, som solen eller 
maanen, vil man se, at randen er i større eller mindre bevægelse, 
omtrent som en vandflade, henover hvilken der blæser en svag vind. 
Jo jævnere luftens temperatur er, desto roligere lyser stjernen. Be¬ 
tragter man den derimod, naar det er rigtig „stjerneklart“, vil man snart 
have faaet nok af at se stjernerne gjennem kikkerten. Istedenfor 
lysende punkter vil man have forvanskede billeder, store lysflekker; 
hvis man overhovedet faar noget indtryk af, hvad man ser. 
Kommer nu desuden hertil, at stjernen staar lavt,, vil lysstraalen 
have at gaa igjennem et tjdvkere luftlag, end om den er høiere paa 
himlen. Lysstraalen svækkes derved ikke saa lidet i styrke. Saale- 
des, for at. tage et bestemt eksempel, vil stjerner, der høit paa himlen 
er af 2den størrelse, naar de kommer ned mod horizonten ikke lyse 
sterkere end stjerner af 4de størrelse. Ba desuden de lavere liggende 
luftlag, de der er i nærheden af horizonten, er mere ujevnt opvarmede, 
vil altid stjerner „danse u mere, naar de har en liden høide, end naar 
-de er komne op paa himlen et stykke. Som følge heraf vil stjer¬ 
ner, der i øvre kulmination staar lavt paa himlen, ikke kunne taale 
en saa sterk forstørrelse, som man kan anvende, naar de kommer 
høit paa himlen. Saaledes klages der fra Lick observatorium over, 
at mens planeten Jupiter iaar har kunnet undersøges med 1000 gan¬ 
ges forstørrelse, har man for Mars’ vedkommende maattet nøie sig 
med en forstørrelse af 300 til 400. Som bekjendt har Mars den hele 
sommer igjennem staaet meget lavt, mens vi har havt Jupiter høit 
paa himlen. 
Denne sidste hindring, mod at drive forstørrelsen saa langt, man 
ønsker, kan man ikke ganske beseire. Man kan kun søge at gjøre 
den saa uskadelig som mulig ved at sørge for, at observationslokalet 
har samme temperatur som luften udenfor, og ved at anlægge obser¬ 
vatorier i egne, hvor luften er mest gjennemsigtig og har den største 
ro. Derfor er man ogsaa i den senere tid vendt tilbage til de gam¬ 
les mening, at de bedste observationssteder vil være de, som ligger 
høit til veirs. Thi der er luften roligst, og der er man fri for alt 
det støv, som forurenser luften i lavere liggende egne. Vor tids 
største observatorium, Licks. observatorium, ligger paa Mount Hamilton 
