8 
ogsaa i disse viclenskaber draget slutninger paa deduktiv vei, og kun 
ved denne kombination af induktioner og deduktioner opbygges viden- 
skaben. 
Nåar vi nu, efterat forskningen liar bragt sammen en vis mængde 
kundskaber, skal docere vedkommende videnskab, saa kan vi enten 
gjøre det saaledes, at vi ganske simpelt fremstiller videnskabens resul¬ 
tater og siger: „Saaledes er det, det og det kar vi fundet,“ eller vi 
kan lade eleven paany gjennemgaa den vei, ad hvilken resultaterne er 
opnaaede, idet vi dog korter veien en del for ham. Tydeligvis liar 
denne sidste methode fortrinnet, da den fremstiller det, som er fundet 
ved induktionens hjælp paa en induktiv maade, og derfor er mere for- 
staaehg og gjør tingen mere indlysende. En sandhed, som man mod- 
tager som en nøgen troessætning, den maa antages, læres udenad og 
siges efter paa lærerens autoritet. Naar man derimod faar vide, paa 
hvilken maade forskeren har naaet frem til sandheden, saa bliver man 
selv sat istand til at bedømme, hvor stor grad af tilforladelighed der 
tilkommer det, der gives ud for sandhed. Man sættes istand til selv 
at danne sig en mening. Men denne fremstillingsmaade' har en anden 
og meget stor fordel. Idet man lærer sammenhængen mellem de for¬ 
skjellige sætninger at kjende, saa ikke alene lærer man dem, men 
man lærer at forstaa dem, og det letter i høi grad hukommelses- 
arbeidet. Det maa derfor være maalet for enhver videnskabelig frem¬ 
stilling saavidt mulig at anvende denne fremstillingsmaade. Jeg 
siger saavidt mulig, fordi det ikke alt.id lader sig gjøre at benytte 
den. Mangengang er videnskaben paa store omveie og gjennem mang¬ 
foldige feiltagelser kommen til erkjendelse af en sandhed, og da vilde 
det være til unødig belastning af hukommelsen, om man vilde følge 
den paa disse siksaksveie. Derfor kan det ofte være liensigtsmæssigt 
at fremstille sandhederne, ikke saaledes som de virkelig er fundne, 
.men saaledes som man liavde kunnet finde dem, saaledes, som vi 
kan opkonstruere dem for os efterat vi har lært endel mellemled at 
kjende, som fra først af var os ukjendte. 
Vi har ovenfor seet, at grundlaget for alle er farings videnskab er 
er visse induktionsslutninger, som vi har afledet af et antal overens¬ 
stemmende erfaringer. Saasnart en saadan induktionsslutning er givet 
form af en dom eller en sats, vil jeg betegne den som en regel. 
Til nærmere forklaring paa, hvad jeg mener, vælger jeg nogle ganske 
.simple exempler: alle mennesker er dødelige, solen stiger om morgenen 
