11 
digt at kunne erkjende fænomenets natur rigtig og at kunne opfatte 
de ledsagende omstændigheder saa nøiagtig og fuldstændig som muligt. 
En saadan nøiagtig og fuldstændig opfatning af en begivenhed er det, 
vi kalder en iagttagelse. Til opnaaelsen af en videnskabelig brug- 
bar erfaring behøves der følgelig en iagttager, som ikke alene er til¬ 
stede, naar begivenheden indtræffer, men som ogsaa er i besiddelse af 
de aandelige egenskaber, som udfordres forat gjøre iagttagelsen. 
Heldigvis er vi ikke altid henviste til det rene tilfælde. Der er 
fænomener, hvis indtræffen vi paa grund af tidligere iagttagelser kan 
forudberegne. Jeg minder blot om sol- og maaneformørkelserne. Paa 
iagttagelsen af saadanne fænomener kan vi forberede os. Yi kan 
sende iagttagere til de steder paa jorden, som egner sig bedst til 
udførelse af iagttagelsen, udruste deniie med de bedste instrumenter 
og saaledes samle paalideligt materiale til opklaring af punkter, som 
endnu er tvilsomme. Et af de lærerigste eksempler af denne slags 
har vi ved planeten Venus’ gjennemgang gjennem solskiven. Under 
sin bevægelse rundt solen kommer denne planet til visse tider mellem 
solen og jorden eller bag den side af solen som vender fra os, saa 
den altsaa for vor iagttagelse tilsjmeladende passerer forbi solskiven. 
Dette indtræffer med mellemrum der varierer mellem 113 og 130 aar,. 
for hver periode to gange med et mellemrum af ikke mere end otta 
aar. Sidste gang indtraf disse gjennemgange i 1874 og 1882, de 
næste venusgjennemgange vil finde sted i aarene 2004 og 2012. 
Den nøiagtigst mulige iagttagelse af venusgjennemgangen har nu 
for astronomerne stor betydning, særlig fordi den giver dem et middel 
til, med større nøiagtighed end hidtil skeet, at bestemme jordens, 
afstand fra solen. Alle vore iagttagelser er beheftede med feil, og de 
beregninger, som hviler paa dem, er derfor heller ikke fuldt korrekte. 
Jo oftere vi har anledning til at gjentage iagttagelserne, og jo uaf- 
hængigere disse er af hinanden, desto fuldstændigere lykkes det at 
bringe feilene til at ophæve hinanden og saaledes at gjøre beregnin- 
gerne nøiagtigere og nøiagtigere. 
Yi forstaar derfor, med hvilken spænding astronomerne venter 
paa en saa sjelden leilighed til at kunne kontrollere sine iagttagelser, 
og da begivenheden i 1874 og 1882 stod for døren udrustede ogsaa 
samtlige civiliserede stater med store omkostninger ekspeditioner, der 
skulde iagttage den. Det kom an paa at udnytte begivenheden saa 
godt som muligt, og at sørge for, at om en eller anden af de udsendte 
